Справа № 347/2063/20
Провадження № 2/347/97/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді - Гордія В.І.,

з секретарем - Корбутяк Н.М.,

з участю представника відповідача - адвоката Боднарчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що 25.06.2019року між нею та відповідачем ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 було укладено договір позики у формі розписки на суму 5250 доларів США, які вони в солідарному порядку зобов`язалися повернути до 25.08.2019 року, про що власноручно написали розписку. Однак відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали взяті на себе зобов`язання та гроші у визначений договором строк не повернули.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів, проти завочного розгляду справи заперечила.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не відомі. Однак у поданих до суду 12.02.2021 року письмових поясненнях, позивач ОСОБА_2 позов не визнав посилаючись на те, що згідно наданої позивачкою розписки неможливо встановити отримання позичальниками грошових коштів. Тобто, зміст розписки не містить відомостей про момент передачі ОСОБА_1 вказаних у розписці коштів, що не тягне за собою ніяких юридичних наслідків.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Боднарчук А.М. позовні вимоги не визнав з підстав наведених у письмових поясненнях відповідача. Просить в позові відмовити.

Вислухавши представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно загальних положень про правочини та договори, що містяться в ст.ст.202, 208, 626-628 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_1 стверджує, що між нею та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25.06.2019 року було укладено договір позики, підтвердженням чого є власноручно написана відповідачами розписка.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вимогами ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

При дослідженні судом оригіналу розписки наданої позивачкою, з її змісту видно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов?язались в солідарному порядку повернути суму 5250 доларів США 25.08.2019 року ОСОБА_1 . Дата надання розписки 25.06.2019 року (а.с.21).

Тобто, у наданій суду розписці не вказано, що позивач ОСОБА_1 є позикодавцем, тобто передала (позичила) у власність відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошові кошти, які останні зобов?язались їй повернути, адже договір позики є укладеним саме з моменту передання грошей.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, а також врахована Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 року по справі №632/2209/16 (провадження №61-41934 св 18) і постанові від 25.02.2020 року по справі №756/12238/16-ц (№61-45877св18).

Таким чином, суд приходить до переконання, що зміст наданої ОСОБА_1 розписки є суперечливим, так як не розкриває суті фактичних правовідносин між сторонами та обставин і підстав написання відповідачами такої боргової розписки. І так само не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачами у борг певної грошової суми від позивача, а також не містить ні умов отримання позичальниками в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, ні дати отримання коштів, що вказує на відсутність у суду підстав для стягнення вказаної у позові суми, як боргу за договором позики.

Окрім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, а тому, у даній справі судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного, ст.ст. 202-203, 207, 509, 526, 533, 626, 1046-1049 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Гордій