Справа № 459/4556/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/2995/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов мотивує тим, що 28 березня 2007 року між відповідачем та ПАТ "Укрсоцбанк" було укладено Кредитний договір № 606/33-032, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 86 150,00 дол. США із кінцевим терміном повернення кредиту 28.03.2021 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13 % річних за перший рік та подальшого встановлення згідно п.2.6 цього Договору.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання по договору не виконав, станом на 09.10.2014 у нього утворилась заборгованість перед банком 131 917,86 доларів США, що включає в себе основну суму кредиту - 76 406,06 доларів США та відсотки за користування кредитом у розмірі 55 511,80 доларів США, також 174 309,54 грн, що охоплює пеню за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту - 71 052,69 грн та пеню за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках - 103 256,85 грн. А тому просив, стягнути з відповідача зазначені суми заборгованості та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2007 року № 606/33-032 у сумі 131 917,86 дол США, яка складається із основної суми заборгованості за кредитом 76 406,06 дол США; відсотків за користування 55 511,80 дол США, що згідно курсу НБУ станом на 22 грудня 2014 року становить 2 090 898,08 грн, а також пеню за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом у розмірі 71 052,69 грн та пеню за несвоєчасну сплату заборгованості за відсотками у розмірі 103 256,85 грн, що в сумі складає 174 309,54 грн

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3 654 грн понесених судових витрат.

Ухвалою Червоноградського міського суд Львівської області від 28 липня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивач, збільшивши розмір відсоткової ставки з 13 % до 15% річних, порушив умови договору і вимоги закону та стверджує, що жодними своїми діями не підтверджував згоду на зміну відсоткової ставки, звертаючи при цьому увагу на те, що Банком до суду надано лише саме повідомлення про таку зміну, однак не надано жодного допустимого та належного доказу про те, що таке повідомлення було отримано відповідачем. Звертає увагу на те, що Банк 05.06.2009 направив відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості за Договором кредиту, а відтак вважає, що Кредитний договір припинив свою дію і тому мало б припинитися нарахування відсотків та штрафних санкцій. Відтак вважає, що Банк має право вимоги щодо заборгованості, яка виникла за період з моменту укладення Договору кредиту до моменту надіслання вимоги від 05.06.2009 про дострокове погашення заборгованості. Крім цього посилається на те, що Банк звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, оскільки такий закінчився 14.08.2012.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06 березня 2017 року заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 06 березня 2017 року скасовано, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10.11.2020 залучено до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс» як правонаступника позивача ПАТ «Укрсоцбанк».

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити з мотивів, викладених у скарзі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому розгляд справи проводиться в його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

28 березня 2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №606/33-032, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 86 150,00 дол. США зі сплатою 13 % річних за перший рік з подальшим щорічним переглядом розміру % згідно з умовами пункту 2.6 цього договору.

Відповідно до пункту 1.1 договору кредиту погашення кредиту має здійснюватися до 10 числа кожного місяця згідно з графіком та кінцевим терміном повернення заборгованості до 28 березня 2021 року, на умовах, визначених цим Договором.

Цим пунктом договору також встановлено графік погашення заборгованості за кредитом.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця (пункт 2.4 Договору).

Згідно з пунктом 4.5 цього договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Банк, скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред`явив до позичальника вимогу від 05 червня 2009 (з посиланням, в тому числі, на пункт 4.5 договору кредиту) про дострокове погашення заборгованості із врахуванням неустойки в 30-ти денний строк з дня отримання позичальником даної вимоги.

Відповідно до наданого Банком розрахунку кредитної заборгованості, кредитодавець продовжив нарахування пені та відсотків після пред`явлення зазначеної вимоги від 05 червня 2009 і станом на 09 жовтня 2014, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, заборгованість позичальника перед банком склала 131 917,86 дол. США, з яких: 76 406,06 дол. США основна суму кредиту, 55 511,80 дол. США відсотки за користування кредитом, 174 309,54 грн пеня, яка складається з пені за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом - 71 052,69 грн та 103 256,85 грн пені за несвоєчасну сплату заборгованості за відсотками.

Отже, з огляду на викладене, банк, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому суд дійшов помилкового висновку про те, що проценти та пеня нараховані за період з 05.07.2009 підлягають стягненню з позичальника, відтак колегія суддів відмовляє у задоволенні позову в цій частині за безпідставністю.

Разом з цим, установлено, що 14 серпня 2009 ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (як майнового поручителя) про стягнення заборгованості за договором кредиту №606/33-032 від 28 березня 2007 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , якою забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_1 за цим договором.

Рішенням Червоногвардійського міського суду Львівської області від 09 грудня 2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2012, позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 березня 2007 № 606/33-032 в розмірі 134 705, 29 доларів США та 8 945,17 грн, що в загальній сумі в гривневому еквіваленті становить 1 052 776,46 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 серпня 2009 року - звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Червоноградської міської ради 29 грудня 2006 на підставі рішення від 30 листопада 2006 № 338 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з отриманням витягу Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ «Укрсоцбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Суд ухвалив виселити та зняти з реєстраційного обліку у секторі у справах громадянства, імміграції реєстрації фізичних осіб Червоноградського ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_3 та інших осіб, що зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто після переривання перебіг позовної давності розпочинається заново, починаючи з наступного дня після пред`явлення позову, або вчинення особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Таким чином, строк позовної давності у цій справі почав відраховуватися з 14 серпня 2009 (звернення Банку до суду із позовом) та сплив 14 серпня 2012.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 жовтня 2018 у справі № 487/3919/15-ц.

Відтак, на момент сплати останнього погашення за кредитним договором, яке відбулось 20.12.2013 року позовна давність спливла, а отже не могла бути перерваною вчиненням зазначених дій.

Таким чином, колегія суддів, з вищенаведених мотивів, дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у частині стягнення процентів та пені, нарахованих з 05.07.2009 за безпідставністю, у іншій частині позову - за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2014 року скасувати. Ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:04.06.2021

Головуючий

Судді