Справа № 461/5735/20
ровадження № 22-з/811/109/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
УХВАЛА

04 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Львівського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, -

в с т а н о в и л а:

у липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 Першою львівською державною нотаріальною конторою 09.07.2019 року за реєстровим номером 5-311 на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 , спадкова справа № 103 за 2013 рік;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, а саме скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 32315766, дата та час державної реєстрації 09.07.2019 року 15:58:18;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень ОСОБА_2 на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 , індексний номер 47694170 від 09.07.2019 16:04:33.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті мого чоловіка, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

В заяві просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває у власності ОСОБА_4 , номер запису про право власності 39418349 та ОСОБА_5 , номер запису про право власності 39418383, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101.

Заява обґрунтована тим, що 20 травня 2021 року під час розгляду даної справи на стадії апеляційного провадження представником відповідача повідомлено, що відповідачем було подаровано своїм дітям частку у квартирі на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , яке є предметом оскарження у даній справі. З метою перевірки отриманої інформації судом оголошено перерву. Як вдалося з`ясувати позивачці, після скасування постановою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2019 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2019 року, яким встановлено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_6 , та звернення ОСОБА_1 із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім`я ОСОБА_2 , останній за декілька днів до ухвалення оскаржуваного рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року подарував успадковану частку своїм дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожній по 1/20 частці. Договори дарування були укладені 27 листопада 2020 року, а оскаржуване рішення було прийнято 03 грудня 2020 року.

Таким чином, відповідач розуміючи, що скасоване рішення про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері, підтверджує наявність усіх правових підстав для визнання виданого йому свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання за позивачкою права власності на 1/10 частку в квартирі, яка була ним успадкована, оскільки він вважається таким, що не мав права на спадкування, свідомо, з метою унеможливити виконання рішення у даній справі та поновлення порушених прав позивачки, подарував належну йому частку двом своїм дітям. Про недобросовісність дій відповідача свідчить також те, що останнім укладались саме договори дарування в інтересах дітей і під час оскарження свідоцтва про право на спадщину, тобто правової підстави набуття права власності.

Таким чином вважає, що накладення арешту щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , яке перебуває у власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є достатнім, розумним, співмірним та адекватним заходом забезпечення позову, і не порушить збалансованості інтересів сторін, створить належні умови для виконання в подальшому можливої постанови Львівського апеляційного суду у цій справі про задоволення позовних вимог, а також ефективного захисту і поновлення порушених прав апелянта.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власників квартир, оскільки майно з приводу якого буде накладено арешт перебуватиме у володінні власників.

У випадку невжиття заходів забезпечення позову, 1/10 частка в квартирі, визнання права власності на яку за позивачкою є одним із предметів позову у даній справі, буде відчужуватися, і як наслідок утруднить виконання рішення у даній справі.

Просить заяву задовольнити.

За приписами ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши доводи заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та у межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього Закону гарантує кожному захистйого прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповіднодо закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун протии України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс протии Латвії» від 7 листопада 2002 року).

Повноваження суду апеляційної інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

По суті забезпечення позову є встановленням судом тимчасових обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 150, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію та державної реєстрації права власності та визнання за нею право власності на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила позивачка ОСОБА_1 .

В ході апеляційного розгляду справи з`ясувалось, що відповідачем відчужено по 1/20 частці спірного нерухомого майна своїм дочкам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином, судом з`ясовано, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є 1/10 частки квартири АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що спір стосується нерухомого майна, знаючи про існування спору відповідач діяв недобросовісно та під час розгляду справи відчужив спірне майно на користь своїх дітей, колегія суддів дійшла висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на це нерухоме майно є достатнім, розумним, співмірним та адекватним заходом і не порушить збалансованості інтересів сторін, створить належні умови для виконання в подальшому можливої постанови Львівського апеляційного суду у цій справі про задоволення вимог ОСОБА_1 , а також ефективного захисту і поновлення порушених прав заявниці.

При цьому, обраний судом вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно вже не перебуває у його власності і фактично перебуває і надалі перебуватиме у володінні його дітей, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 04 червня 2021 року.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/20 частину квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_4 , номер запису про право власності 39418349 та 1/20 частину квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_5 , номер запису про право власності 39418283, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101.

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер обліковоїкарткиплатникаподатків - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Строк для пред`явлення до виконанняцієїухвали - 3 (три) роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 04 червня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.