ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року

м. Харків

справа №638/9826/20

провадження №22-ц/818/3524/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» ,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» до ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2021 року, постановленої під головуванням судді Аркатової К.В. в залі суду в місті Харкові,-

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2021 року провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» до ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору..

В апеляційній скарзі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, судові витрати покласти на відповідача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність предмету спору, оскільки об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» оскаржується дійсність договорів зберігання №№ 01/07; 02/07; 03/07 від 17.07.2017 року з моменту їх укладання. Зазначає, що припинення строку дії договору не може розцінюватись як підстава для закриття провадження, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Постановляючи ухвалу суду про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у даних правовідносинах відсутній предмет спору, оскільки станом на момент розгляду вказаної справи оспорювані договори зберігання №№01/07; 02/07; 03/07 від 17.07.2017 року містять строк дії до 01.08.2017 року, тобто втратили чинність.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що у липні 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/847/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 01 березня 2021 року у справі № 372/977/19 (провадження № 61-22969св19)

Матеріали справи свідчать, що позивачем заявлена вимога про визнання недійсними договорів зберігання № 01/07 від 17 липня 2017 року, № 02/07 від 17 липня 2017 року, № 03/07 від 17 липня 2017 року, які укладено між ОСОБА_1 та ОСББ «Черемушки-2017».

Посилання суду першої інстанції на те, що оскаржувані по даній справі договори зберігання №№01/07; 02/07; 03/07 від 17.07.2017 року втратили чинність, оскільки закінчився строк дії договорів, не є підставою для закриття провадження у справі.

У разі визнання договору недійсним, договір вважається недійсним з моменту його укладання. Тому сплив строку дії договору не є підставою вважати, що відсутній предмет спору, оскільки позивач оспорює саме правомірність укладання такого договору.

Суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутності предмету спору.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки - 2017» на стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу є безпідставним оскільки розподіл судових витрат між сторонами вирішується судом за результатами розгляду позовної заяви по суті заявлених вимог. Наразі розглянуто процесуальне питання. суд апеляційної інстанції позбавлений можливості стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, оскільки не вирішено спір по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2021 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 09.06.2021 року.