Справа № 495/9801/19
№ провадження 2/495/776/2021
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю:

представника позивача - адвоката Лисецької О.О.

представника відповідача - адвоката Байрамова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/1105/20

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни

про скасування запису у державному реєстрі про право власності, у державному реєстрі про іпотеку та у державному реєстрі про обтяження,

В С Т А Н О В И В:

04.11.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту відповідач-1) та державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни (далі по тексту відповідач-2) про скасування запису у державному реєстрі про право власності, у державному реєстрі про іпотеку та у державному реєстрі про обтяження (а.с.1-4).

Так, позивач просить суд:

-скасувати запис у державному реєстрі про право власності № 32193221 щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0217;

-скасувати запис у державному реєстрі про іпотеку № 32193430 щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0217;

-скасувати запис у державному реєстрі про обтяження № 32193483 щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0217.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/9801/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни про скасування запису у державному реєстрі про право власності, у державному реєстрі про іпотеку та у державному реєстрі про обтяження. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.28-29).

11.01.2020 року від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» - адвоката Байрамова О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідно до якого він просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування запису у державному реєстрі щодо власності, обтяження земельної ділянки відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Так, адвокат Байрамов О.В. в інтересах АТ «Альфа-Банк» вказав, що 07.02.2008 року між АТ «Укрсоцбанк та ОСОБА_2 укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 660/011-302.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №660/011- 302 від 07.02.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки реєстровий №392, згідно якого в іпотеку передано земельну ділянку за № НОМЕР_1 , загальною площею 4,9474 га, за адресою: Одеська обл, Білгород-Дністровський р-н, масив № НОМЕР_2 , на території Миколаївської селищної ради, кадастровий номер :01:003:0217.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2011 року по справі №2-323/2011, розірвано договір іпотеки від 07.02.2008 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2011 року по справі №2-323/2011 задоволена заява АТ «Укрсоцбанк» про перегляд заочного рішення, заочне рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 14.03.2011 року по справі №2-323/2011 - скасоване та призначена справа до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2012 року по справі №2-323/2011 позовна заява про розірвання договору іпотеки залишена без розгляду, у зв`язку із повторною неявкою Позивача у судове засідання. Відповідні обставини відображені в ухвалі від 05.07.2016 року по справі №495/5020/16. Позивач посилається на договір купівлі-продажу від 19.11.2011 року, але на час укладення договору купівлі-продажу, розглядалась справа про оскарження договору іпотеки, згідно якого в іпотеки передано земельну ділянку, яка є предметом спору. Крім цього, у змісті позовної заяви позивач не заперечує про невиконання ним умов договору кредиту, а отже, наявності суми заборгованості перед АТ «Укрсоцбанк», у зв`язку із чим вважає, що дана обставина (наявність боргу) не підлягає додатковому доказуванню. Сторони правочину узгодили умови укладеного договору іпотеки та домовились про можливість позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що в розумінні зазначеної статті є відповідним застереженням та спеціальним Законом передбачена підстава державної реєстрації права власності на підставі договору.

Таким чином, чинним законодавством та умовами укладеного іпотечного договору передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться на підставі іпотечного договору та є законним способом набуття АТ «Укрсоцбанк» нерухомого майна у власність.

18.09.2020 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Осташ І.М. до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона зазначає, що її довіритель придбав спірну земельну ділянку не в ОСОБА_3 , а в третьої особи, яка перед банком іпотекодавцем ніколи не виступала. Крім того, на дату придбання її довірителем спірної земельної ділянки договір іпотеки був не чинним на підставі, на той час діючого судового рішення. Вказала, що її довіритель є добросовісним набувачем на відповідну земельну ділянку, який не знав і не міг знати про можливі претензії третіх осіб стосовно зазначеної земельної ділянки. В матеріалах справи відсутні будь-які дані, що ОСОБА_3 коли-небудь визнавалася б судом обмежено дієздатною і тому її повна дієздатність в даному випадку презюмується. Відсутні доводи та підстави про визнання договору купівлі-продажу майна недійсним. Іпотекодержатель (правонаступником якого є Відповідач) мав надсилати свої вимоги про сплату боргу саме новому власнику предмета іпотеки - ОСОБА_1 , а не її колишньому власнику ОСОБА_3 . Однак сам відповідач визнає, що всі листи (вимоги) продовжували надсилатися на адресу ОСОБА_3 , яка на той час вже не була власником спірної земельної ділянки. Представник позивача зауважує, що у той же час, до ОСОБА_1 у встановленому порядку Законом України «Про іпотеку» ніхто з відповідною вимогою не звертався, хоча він був законним власником відповідної земельної ділянки, що вказує на абсолютно незаконне стягнення в нього ОСОБА_1 , відповідної земельної ділянки на користь банківської установи кредитора ОСОБА_3 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2020 року закрито підготовче провадження по справі № 495/9801/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни про скасування запису у державному реєстрі про право власності, у державному реєстрі про іпотеку та у державному реєстрі про обтяження. Справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лисецька О.О. підтримала позовну заяву ОСОБА_1 в повному обсязі та просила суд її задовольнити. Зазначила, що її довіритель є добросовісним набувачем зазначеної земельної ділянки, якою відкрито, мирно володіє й користувався придбаним ним майно протягом семи років. Між тим стверджує, що належне позивачу право власності на земельну ділянку було фактично припинено, а земельну ділянку державним реєстратором Сосніною Г.В. зареєстровано за новим власником ПАТ «Укрсоцбанк», що незаконно порушує права власності позивача. Зауважила, що відповідачем не наведені доводи та підстави до визнання відповідного договору купівлі-продажу майна недійсним. Більш того, сам відповідач визнає, що на момент вчинення відповідного правочину, тобто купівлі спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , іпотечні застереження й обмеження з відповідної земельної ділянки за рішенням суду були зняті й в реєстрі заборон на відчуження нерухомого майна не значилися, тому за дійсними документами право її довірителя було зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно і кадастровій карті. На підставі зазначеного та з урахуванням наданих доказів, просила суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - адвокат Байрамов О.В. з позовними вимогами не погодився, підтримав свій відзив на позовну заяву та просив суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Крім цього додав, що позивачем не визначено належним чином повне коло осіб, які повинні були бути учасниками даної справи, а саме осіб у яких позивачем було придбано спірну земельну ділянку. Також в матеріалах справи відсутня реєстраційна справа, яку позивач просив витребувати, а у разі її відсутності розглядати справу без неї. Між тим, саме з реєстраційної справи можливо встановити порушення реєстрації земельної ділянки. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази порушень державного реєстратора щодо реєстрації спірної земельної ділянки. Також представник відповідача зауважив, що в державному реєстрі не було запису про визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем. Крім того, відповідно до практики Верховного Суду, після 16.01.2020 року скасування запису про державну реєстрацію не є належним засобом захисту прав. Просив з врахуванням відзиву на позов, відмовити позивачу в задоволенні його вимог у повному обсязі.

Відповідач-2 державний реєстратор КП «Агенція державної реєстрації» Сосніна Г.В., в жодне судове засідання не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про день, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та вислухавши всіх учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» та державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Сосніної Г.В. про скасування запису у державному реєстрі про право власності, у державному реєстрі про іпотеку та у державному реєстрі про обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, державним реєстратором Сосніною Ганною Валеріївною КП «Агенція державної реєстрації» Одеська область в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого на даний час є АТ «Альфа-банк», на думку позивача вчинено з порушенням закону та порушенням його права власності, записи у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: про право власності № 32193221, про іпотеку № 32193430, про обтяження № 32193483 щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0217.

За твердженням представника позивача, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.11.2011 року № 3172 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 4,9474 га кадастровий номер :01:003:0217 за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний договір від 19.11.2011 року було у день укладення внесено до Єдиного державного реєстру правочинів за №10669853 і на підставі вказаного договору ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №732275 від 13.03.2012 року.

Вказану земельну ділянку раніше ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_3 , більш детальної інформації про вказаний правочин позивач не має.

В момент отримання позивачем права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0217 жодних обмежень на її продаж, даних про іпотеку або заборону її відчуження в реєстрі не було. З дати набуття права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0217 жодних претензій або вимог до позивача від банку або третіх осіб не надходило.

Позивач добросовісно набув, відкрито та мирно володіє й користувався придбаним ним майно протягом семи років.

Однак, як вказує представник позивача, 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 випадково довідався, що належне йому право власності на земельну ділянку було фактично припинено, а земельну ділянку державним реєстратором Сосніною Г. В. згідно запису № 32193221 від 26.06.2019 року зареєстровано за новим власником ПАТ «УКРСОЦБАНК».

При проведенні реєстраційних дій, державний реєстратор отримала набір документів, які стосувалися колишнього власника земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0217 ОСОБА_3 (лист вимога від 29.08.2016 року, іпотечний договір від 07.02.2008 року тощо) і не мали жодного відношення до чинного власника вказаної земельної ділянки - ОСОБА_1 . Позивач жодної вимоги щодо виконання основного зобов`язання згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від Відповідача-1 або осіб, правонаступником яких він є, не отримував.

Права позивача на земельну ділянку були набуті належним чином, добросовісно та зареєстровані в державних реєстрах і на дату подання цього позову ніким не оскаржуються.

Заочне рішення суду № 2-223 від 14.03.2011 року взагалі не стосується визнання права власності на земельну ділянку та містить відомості лише стосовно розірвання договору іпотеки від 07.02.2008 року.

Представник позивача стверджує, що державний реєстратор Сосніна Г.В., встановивши фактичну невідповідність заявлених і зареєстрованих прав та відсутність правочину між власником земельної ділянки - ОСОБА_1 , та ПАТ «УКРСОЦБАНК», мав за законом відмовити в проведенні державної реєстрації, але при цьому здійснивши реєстрацію прав власності на нерухоме майно. І більше того, у невстановлений законом спосіб позбавив права власності позивача. Адже державний реєстратор і Відповідач ігнорували той факт, що на дату реєстраційних дій законним власником земельної ділянки є Позивач.

Адже жодного рішення стосовно припинення права власності позивача державний реєстратор не приймала, а просто внесла запис про нового власника відповідної земельної ділянки в державний реєстр.

Згідно до п.7 ч.1 ст.24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем.

Відповідно, державний реєстратор не мав право вносити інформацію про державну реєстрацію іпотеки й державну реєстрацію обтяжень (записи № 32193430 і № 32193483). Адже на дату 26.06.2019 року дані про власника об`єкта нерухомості й особу, яка значиться іпотекодавцем в державному реєстрі відрізнялися.

Дані обставини і стали підставою для звернення позивача з відповідною позовною заявою до суду.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 07.02.2008 року між АТ «Укрсоцбанк та ОСОБА_2 укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 660/011-302. В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №660/011-302 від 07.02.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки реєстровий №392, згідно якого в іпотеку передано земельну ділянку за № НОМЕР_1 , загальною площею 4,9474 га, за адресою: Одеська обл, Білгород-Дністровський р-н, масив № НОМЕР_2 , на території Миколаївської селищної ради, кадастровий номер :01:003:0217.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2011 року по справі №2-323/2011, розірвано договір іпотеки від 07.02.2008 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2011 року по справі №2-323/2011 задоволена заява АТ «Укрсоцбанк» про перегляд заочного рішення, заочне рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 14.03.2011 року по справі №2-323/2011 - скасовано та призначена справа до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2012 року по справі №2-323/2011 позовна заява про розірвання договору іпотеки залишена без розгляду, у зв`язку із повторною неявкою Позивача у судове засідання. Відповідні обставини відображені в ухвалі від 05.07.2016 року по справі №495/5020/16.

Позивач посилається на договір купівлі-продажу від 19.11.2011 року, але на час укладення договору купівлі-продажу, розглядалась справа про оскарження договору іпотеки, згідно якого в іпотеки передано земельну ділянку, яка є предметом спору. Крім цього, у змісті позовної заяви позивач не заперечує про невиконання ним умов договору кредиту, а отже, наявності суми заборгованості перед АТ «Укрсоцбанк», у зв`язку із чим вважає, що дана обставина (наявність боргу) не підлягає додатковому доказуванню. Сторони правочину узгодили умови укладеного договору іпотеки та домовились про можливість позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що в розумінні зазначеної статті є відповідним застереженням та спеціальним Законом передбачена підстава державної реєстрації права власності на підставі договору.

Таким чином, чинним законодавством та умовами укладеного іпотечного договору передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться на підставі іпотечного договору та є законним способом набуття АТ «Укрсоцбанк» нерухомого майна у власність.

Крім того, в матеріалах справи відсутня реєстраційна справа, з якої можливо було б встановити порушення реєстрації земельної ділянки, тобто відсутні належні та допустимі докази порушень державного реєстратора щодо реєстрації спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п.9 ч.1 ст. 2 цього Закону реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з загальних засад державної реєстрації права є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Загальними засадами здійснення державної реєстрації прав, зокрема, є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених законом.

Згідно із п.2 ч.1 ст.24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться у такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень має бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Очевидно, що в даному випадку мали місце суперечності між зареєстрованим і поданим на реєстрацію правом.

Згідно до ч.3 ст. 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст.9 ЗУ «Про іпотеку», Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно де цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому статтею 37 цього Закону.

зГІДНО ІЗ ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.1 ст.659 ЦК України, продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Відповідно до статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, згідно із висновками, викладеними у постанові КГС ВС від 28.10.2020 № 910/10963/19, з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав: на відміну від положень ч.2 ст.26 ЗУ № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про незаконність, необґрунтованість та неправомірність позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни про скасування запису у державному реєстрі про право власності, у державному реєстрі про іпотеку та у державному реєстрі про обтяження. По справі призначено підготовче судове засідання, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 13, 41, ст.ст. 1, 15, 16, 203, 319, 321, 589, 659 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 267-268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни про скасування запису у державному реєстрі про право власності, у державному реєстрі про іпотеку та у державному реєстрі про обтяження. По справі призначено підготовче судове засідання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Мишко