ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/212/19

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/125/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.

секретар: Позняк О.М., Поклад Д.В.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Державний ощадний банк України

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами: Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 20 серпня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 31.08.2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року (а.с.86, том 1) Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України (після зміни найменування - Акціонерне товариство Державний ощадний банк України) звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому після збільшення позовних вимог (а.с.192-194, том 1) просило: 1.Стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 28 503,09 доларів США, що складається із: 15 862,24 дол. США - основний борг; 161,66 дол. США - заборгованість по нарахованим відсоткам по кредиту; 10 952, 61 дол. США - заборгованість за простроченими відсотками; 3,79 дол. США - пеня; 582,49 дол. США - 3% річних на суму простроченого кредиту; 940,30 дол. США. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. 2.Стягнути з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником ОСОБА_1 , на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 28 503,09 доларів США, що складається із: 15 862,24 дол. США - основний борг; 161,66 дол. США - заборгованість по нарахованим відсоткам по кредиту; 10 952, 61 дол. США - заборгованість за простроченими відсотками; 3,79 дол. США - пеня; 582,49 дол. США - 3% річних на суму простроченого кредиту ; 940,30 дол. США. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь витрати по сплаті судового збору в сумі 10 815 грн. 60 коп. В обґрунтування вимог заявленого позову Акціонерне товариство Державний ощадний банк України вказувало, що 10.09.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №22032016, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 23 500 доларів США, зі сплатою 12% відсотків річних за користування кредитом, строком на 10 років, із кінцевим терміном повернення не пізніше 09.09.2027 року. Внаслідок порушення умов іпотечного кредиту №22032016 від 10.09.2007 року позичальником станом на 14.01.2020 року виникла заборгованість, розмір якої становить 28 503,09 доларів США, яка складається із: 15 862,24 дол. США - основний борг; 161,66 дол. США - заборгованість по нарахованим відсоткам по кредиту; 10 952, 61 дол. США - заборгованість за простроченими відсотками; 3,79 дол. США - пеня; 582,49 дол. США - 3% річних на суму простроченого кредиту; 940,30 дол. США. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Позивач зазначає, що розмір заборгованості підтверджується виписками по рахунку ОСОБА_1 та відповідним розрахунком, і за даних обставин, просить задовольнити вимоги заявленого позову у повному обсязі.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27.11.2019 року (а.с.156-158, том 1) було скасовано заочне рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07.05.2019 року (а.с.99-101, том 1), яким вимоги заявленого ПАТ Державний ощадний банк України позову було задоволено частково.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.12.2019 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Донецьке обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було передано за підсудністю до Деснянського районного суду м.Чернігова (а.с.171-172, том 1).

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 25.02.2020 року позивача Публічне Акціонерного товариства Державний ощадний банк України було замінено на позивача Акціонерне товариство Державний ощадний банк України (а.с.17, том 2).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.08.2020 року позов Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства Ощадбанк (м.Краматорськ, вул.Сіверська,54, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства Ощадбанк суму основної заборгованості по кредиту в розмірі 15 862 доларів США 24 центи, нараховані відсотки по кредиту в розмірі 161 долар США 22 центи, прострочені відсотки по кредиту в розмірі 7 452 долари США 20 центів, а всього: 23 475 доларів США 66 центів. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства Ощадбанк по 5 407 грн. 80 коп. з кожного у відшкодування сплаченого судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Державний ощадний банк України просить скасувати рішення суду першої інстанції від 20.08.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України заборгованості: 582,49 доларів США - 3% річних на суму простроченого кредиту; 940,30 доларів США - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги. В іншій частині рішення суду першої інстанції від 20.08.2020 року Акціонерне товариство Державний ощадний банк України просить залишити без змін. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.08.2020 року у оскаржуваній частині не відповідає нормам матеріального та процесуального права, при цьому, докази по справі досліджені судом не в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції при вирішенні вимог позову у оскаржуваній частині неправильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги, з посиланням на ч.2 статті 625 ЦК України стверджують про безпідставність відмови судом першої інстанції у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь банку 3% річних на суму простроченого кредиту та 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Доводи апеляційної скарги вказують, що приймаючи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями: 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, які стягуються відповідно до статті 625 ЦК України, одночасне стягнення процентів, передбачених статтею 536 ЦК України та іншими статтями, та сплата 3% річних від простроченої суми, передбачених статтею 625 ЦК України, є правомірним. Доводи апеляційної скарги зазначають, що договором не передбачено встановлення процентної ставки у разі порушення виконання зобов`язання боржником, а отже, за порушення зобов`язання застосовуються вимоги статті 625 ЦК України, з метою відновлення порушеного права позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 20.08.2020 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.08.2020 року є необґрунтованим, незаконним, ухваленим судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що банком при зверненні до суду з даним позовом було пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено позичальником 29.04.2014 року. З посиланням на статті: 261, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 1048, 1054 ЦК України, доводи апеляційної скарги стверджують, що останній платіж за кредитним договором позичальником було здійснено 29.04.2014 року, що свідчило про неналежне виконання позичальником обов`язків, покладених кредитним договором, а тому, за визначенням п.4.2.2 договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 2 місяці (60 днів), тобто з 29.06.2014 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 29.06.2014 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого права, проте, банк звернувся до суду з даним позовом в січні 2019 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ухваливши рішення про стягнення щомісячних платежів за кредитом, відсотків за користування кредитом, пені за тілом кредиту та пені за відсотками, суд не врахував, що у зв`язку із неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання, і що банк мав право з 29.06.2014 року, і протягом трьох років від цієї дати звернутись до суду з позовом, проте, позовну заяву подано лише у січні 2019 року. Доводи апеляційної скарги стверджують про сплив позовної давності. Доводи апеляційної скарги вказують, що після зміни строку виконання зобов`язання - 29.06.2014 року, всі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпунктів 1.6.1.2., 4.2.2 договору, позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної лати, а всі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню. Доводи апеляційної скарги вказують, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто, зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідно до п.7 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Доводи апеляційної скарги стверджують, що оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця в продовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Доводи апеляційної скарги вказують, що станом на січень 2019 року АТ Державний ощадний банк в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства Ощадбанк пропустив встановлений законом строк позовної давності.

До апеляційного суду відповідачем ОСОБА_1 подано заяву, датовану 23.10.2020 року, про застосування строків позовної давності (а.с.105-107, том 2).

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України Давидова В.В. просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.08.2020 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Акціонерне товариство Державний ощадний банк України (а.с.223-224, том 2) просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представники позивача - адвокат Скакун С.О., адвокат Ткач Г.В. підтримали доводи та вимоги поданої позивачем апеляційної скарги. У задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 просили відмовити, у зв`язку із її необґрунтованістю.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Приходько О.С. підтримала доводи та вимоги поданої відповідачем ОСОБА_1 апеляційної скарги. У задоволенні вимог апеляційної скарги позивача просила відмовити, у зв`язку із її необґрунтованістю.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи (а.с.207, 239, 249, 255, том 2), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 10.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №22032016, відповідно до якого, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 23 500 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с.5-8, том 1). Згідно п.1.2 даного договору, кредит було надано на строк 20 років, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09.09.2027 року, на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 10.09.2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі договору поруки №22032016 від 10.09.2007 року, укладеному між позивачем і ОСОБА_2 , поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №22032016 від 10.09.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до п.1.5 договору про іпотечний кредит №22032016 від 10.09.2007 року, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 97,92 дол.США, та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в ВАТ Ощадбанк, починаючи з 01.10.2007 року на відповідні рахунки позичальника. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 09.09.2027 року.

Права банку регламентовані п.4.2 договору про іпотечний кредит №22032016 від 10.09.2007 року. Зокрема, п.п.4.2.2 даного договору визначено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше, ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Відповідно до п.5.1 договору про іпотечний кредит №22032016 від 10.09.2007 року, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством України. П.5.2 даного договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредитну та своєчасній сплаті процентів за користування кредитів, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення.

В січні 2019 року (а.с.86, том 1) Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України (після зміни найменування - Акціонерне товариство Державний ощадний банк України) звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому після збільшення позовних вимог (а.с.192-194, том 1), вказувало, що заборгованість за договором іпотечного кредиту №22032016 від 10.09.2007 року, станом на 14.01.2020 року становить 28 503,09 доларів США, і складається із: 15 862,24 дол. США - основний борг; 161,66 дол. США - заборгованість по нарахованим відсоткам по кредиту; 10 952, 61 дол. США - заборгованість за простроченими відсотками; 3,79 дол. США - пеня; 582,49 дол. США - 3% річних на суму простроченого кредиту; 940,30 дол. США. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. При цьому, позивачем надано суду розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором №22032016 від 10.09.2007 року, станом на 14.01.2020 року (а.с.196-205, том 1), виписки за рахунками ОСОБА_1 (а.с.206-254, том 1).

Матеріали справи містять в собі довідку Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради від 09.02.2017 року №7423-3265 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.141, том 2), видану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.08.2020 року позов Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства Ощадбанк (м. Краматорськ, вул. Сіверська, 54, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства Ощадбанк суму основної заборгованості по кредиту в розмірі 15 862 доларів США 24 центи, нараховані відсотки по кредиту в розмірі 161 долар США 22 центи, прострочені відсотки по кредиту в розмірі 7 452 долари США 20 центів, а всього: 23 475 доларів США 66 центів. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства Ощадбанк по 5 407 грн. 80 коп. з кожного у відшкодування сплаченого судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.08.2020 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства Ощадбанк підлягає сума основної заборгованості по кредиту в розмірі 15 862 доларів США 24 центи, нараховані відсотки по кредиту в розмірі 161 долар США 22 центи, прострочені відсотки по кредиту в розмірі 7 452 долари США 20 центів, а всього: 23 475 доларів США 66 центів. При цьому, судом першої інстанції до уваги було прийнято норми права, які регулюють спірні правовідносини, а також фактичні обставини справи. Зважаючи на заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позову про стягнення заборгованості по відсотках, які нараховані до 05.02.2016 року поза межами строку позовної давності, задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим позов в частині стягнення відсотків по кредиту підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції прийняв до уваги, що відповідач має статус внутрішньо переміщеної особи, а також положення статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції.

У оскаржуваному рішенні від 20.08.2020 року суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3% річних на суму простроченого кредиту та 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, оскільки за прострочення виконання зобов`язання договором передбачена відповідальність у вигляді сплати відсотків, розмір яких встановлено саме цим договором.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно ч.4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що банком при зверненні до суду з даним позовом було пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено позичальником 29.04.2014 року. З посиланням на статті: 261,509,526,530, 610,611,612,1048,1054 ЦК України, доводи апеляційної скарги стверджують, що останній платіж за кредитним договором позичальником було здійснено 29.04.2014 року, що свідчило про неналежне виконання позичальником обов`язків, покладених кредитним договором, а тому, за визначенням п.4.2.2 договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 2 місяці (60 днів), тобто з 29.06.2014 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 29.06.2014 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого права, проте, банк звернувся до суду з даним позовом в січні 2019 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ухваливши рішення про стягнення щомісячних платежів за кредитом, відсотків за користування кредитом, пені за тілом кредиту та пені за відсотками, суд не врахував, що у зв`язку із неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання, і що банк мав право з 29.06.2014 року, і протягом трьох років від цієї дати звернутись до суду з позовом, проте, позовну заяву подано лише у січні 2019 року. Доводи апеляційної скарги стверджують про сплив позовної давності. Доводи апеляційної скарги вказують, що після зміни строку виконання зобов`язання - 29.06.2014 року, всі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпунктів 1.6.1.2, 4.2.2 договору, позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної лати, а всі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню. Доводи апеляційної скарги вказують, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто, зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідно до п.7 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Доводи апеляційної скарги стверджують, що оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця в продовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Доводи апеляційної скарги вказують, що станом на січень 2019 року АТ Державний ощадний банк в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства Ощадбанк пропустив встановлений законом строк позовної давності.

До апеляційного суду відповідачем ОСОБА_1 подано заяву, датовану 23.10.2020 року, про застосування строків позовної давності (а.с.105-107, том 2).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути підставами для її задоволення, виходячи із наступного.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 10.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №22032016, відповідно до якого, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 23 500 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с.5-8, том 1). Згідно п.1.2 даного договору, кредит було надано на строк 20 років, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09.09.2027 року, на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 10.09.2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Права банку регламентовані п.4.2 договору про іпотечний кредит №22032016 від 10.09.2007 року. Зокрема, п.п.4.2.2 даного договору визначено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше, ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Зобов`язання позичальника визначені п.4.3 договору про іпотечний кредит №22032016 від 10.09.2007 року. Зокрема, п.п.4.3.2, 4.3.3 даного договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит в сумі 23 500 дол. США, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. У разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафів та інших належних до сплати платежів, відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилися, що розмір збитків визначатиметься банком самостійно, на що позичальник цим надає свою згоду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджують, що останній платіж за кредитним договором позичальником було здійснено 29.04.2014 року, що свідчило про неналежне виконання позичальником обов`язків, покладених кредитним договором, а тому, за визначенням п.4.2.2 договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 2 місяці (60 днів), тобто з 29.06.2014 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 29.06.2014 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого права, проте, банк звернувся до суду з даним позовом в січні 2019 року.

Апеляційний суд вважає вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованими, оскільки п.п.4.2.2 договору про іпотечний кредит №22032016 від 10.09.2007 року передбачає право банку при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше, ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. В ході судового розгляду даної справи встановлено, що банк вказане своє право не використав, і за даних обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 29.06.2014 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого права, є необґрунтованими.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 14.12.2016 року у справі №6-2462цс16, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За даних обставин, оскільки за умовами договору відповідач ОСОБА_1 мала виконувати відповідні зобов`язання, зокрема, щодо повернення кредиту та зі сплати процентів до останнього дня кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним із зазначених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції на підставі норм права, які регулюють спірні правовідносини, з врахуванням заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності, стягнув з неї на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності, визначивши межі даного трирічного строку з врахуванням дати надходження вказаного позову до суду, суму основної заборгованості по кредиту в розмірі 15 862 доларів США 24 центи, нараховані відсотки по кредиту в розмірі 161 долар США 22 центи, прострочені відсотки по кредиту в розмірі 7 452 долари США 20 центів, а всього: 23 475 доларів США 66 центів.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у вказаній частині, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що до суду першої інстанції з даним позовом банк звернувся 29.01.2019 року (а.с.86, том 1), згідно даних поштового конверту, а 05.02.2019 року вказана позовна заява була зареєстрована в суді першої інстанції (а.с.3-4, том 1). Проте, приймаючи до уваги межі доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд, з врахуванням ч.1 статті 367 ЦПК України, не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції у вказаній частині.

До апеляційного суду відповідачем ОСОБА_1 подано заяву, датовану 23.10.2020 року, про застосування строків позовної давності (а.с.105-107, том 2). Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дана заява не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення від 20.08.2020 року вже застосовано позовну давність за заявою відповідача ОСОБА_1 . Крім того, згідно ч.3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки її доводи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України зазначають, що судом першої інстанції при вирішенні вимог позову у оскаржуваній частині, а саме, в частині відмови судом у задоволенні вимог заявленого позову про стягнення на користь позивача 3% річних на суму простроченого кредиту та 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, неправильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги, з посиланням на ч.2 статті 625 ЦК України стверджують про безпідставність відмови судом першої інстанції у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь банку 3% річних на суму простроченого кредиту та 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Доводи апеляційної скарги вказують, що приймаючи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями: 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, які стягуються відповідно до статті 625 ЦК України, одночасне стягнення процентів, передбачених статтею 536 ЦК України та іншими статтями, та сплата 3% річних від простроченої суми, передбачених статтею 625 ЦК України, є правомірним. Доводи апеляційної скарги зазначають, що договором не передбачено встановлення процентної ставки у разі порушення виконання зобов`язання боржником, а отже, за порушення зобов`язання застосовуються вимоги статті 625 ЦК України, з метою відновлення порушеного права позивача.

У оскаржуваному рішенні від 20.08.2020 року суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3% річних на суму простроченого кредиту та 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, оскільки за прострочення виконання зобов`язання договором передбачена відповідальність у вигляді сплати відсотків, розмір яких встановлено саме цим договором.

Апеляційний суд, з врахуванням положень ч.4 статті 367 ЦПК України, вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.08.2020 року змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 582,49 доларів США - 3% річних на суму простроченого кредиту, 940,30 доларів США - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із правового аналізу вказаної норми закону, право кредитодавця нараховувати індекс інфляції та три проценти річних з`являється після закінчення строку кредитного договору або після моменту, коли банк використав право вимоги на дострокове повернення всієї суми кредиту, що залишається несплаченою.

Разом з тим, в ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 10.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №22032016, відповідно до якого, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 23 500 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. (а.с.5-8, том 1). Згідно п.1.2 даного договору, кредит було надано на строк 20 років, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09.09.2027 року, на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 10.09.2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Як вбачається із вимог заявленого позову, позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому після збільшення позовних вимог (а.с.192-194, том 1) просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитом в сумі 28 503, 09 дол. США, станом на 14.01.2020 року. Враховуючи вищезазначене, відсутні правові підстави для задоволення вимог заявленого позову в частині стягнення на користь позивача 582,49 доларів США - 3% річних на суму простроченого кредиту, 940,30 доларів США - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Оскільки з матеріалів справи не вбачається, що банк застосував право вимоги на дострокове повернення всієї суми кредиту, що залишається несплаченою.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення. При цьому, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.08.2020 року змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 582,49 доларів США - 3% річних на суму простроченого кредиту, 940,30 доларів США - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

В іншій оскаржуваній частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.08.2020 року необхідно залишити без змін.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.08.2020 року не оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача пені, а також рішення суду першої інстанції від 20.08.2020 року не оскаржується в частині солідарного стягнення сум заборгованості за кредитом з ОСОБА_2 , і за даних обставин, у вказаних частинах рішення суду першої інстанції від 20.08.2020 року апеляційним судом, в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, не переглядається.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 серпня 2020 року змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 582,49 доларів США - 3% річних на суму простроченого кредиту, 940,30 доларів США - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 31.05.2021 року.

Головуючий: Судді: