ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1267/18 Номер провадження 22-ц/814/760/21Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

секретар: Зеленська О.І.

за участі представника позивача адвоката Гонтаря В.М.

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фірма «Берізка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути середній заробіток за час затримки при звільненні 99 118 грн. 08 коп., відшкодування моральну шкоду 150 000 грн. та витрати на правничу допомогу 25 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 03 серпня 2009 року працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка».

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2013 року його позов задоволено. Зобов`язано ТОВ «Фірма «Берізка» звільнити його ОСОБА_2 за власним бажанням з посади директора з 19 червня 2013 року, внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести розрахунок при звільненні.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 липня 2015 року стягнуто з ТОВ «Фірма «Берізка» на його, ОСОБА_2 , користь заборго-ваність із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у розмірі 2 960 грн., компенсацію втрат частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати 2 132 грн. 50 коп., компенсацію за невикористані щорічні відпустки 10 369 грн. 20 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку 45 657 грн. 30 коп., у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. та витрати на правничу допомогу 1 489 грн. 30 коп.

Повний розрахунок ТОВ «Фірма «Берізка» провело 27 липня 2018 року в результаті проведених електронних торгів у виконавчому провадженні №55778563 з примусового виконання судового рішення. Період затримки розрахунку із виплати заробітної плати становить з 02 червня 2015 року до 27 липня 2018 рок, розмір відшкодування 99 118 грн. 08 коп.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 99 118 грн. 08 коп., у відшкодування моральної шкоди 70 000 грн., витрати на правничу допомогу 15 000 грн., судовий збір 2 043 грн. 58 коп., а всього 186 161 грн. 66 коп.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Фірма «Берізка» Олефіра П.П. задоволено частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2018 ро-ку змінено. Зменшено стягнення з ТОВ «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди із 70 000 грн. до 3 000 грн., витрати на правничу допомогу з 15 000 грн. до 5 000 грн. судовий збір з 2 043 грн. 58 коп. до 1 069 грн., а всього зменшено стягнену суму з 186 161 грн. 66 коп. до 108 187 грн. 08 коп. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року частково задоволено касаційну скаргу ТОВ «Фірма «Берізка».

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2018 ро-ку та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтав-ської області.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28 січня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Фірма «Беріз-ка» про закриття провадження у справі відмовлено.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» (на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 99118 грн. 08 коп., моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., судовий збір у розмірі 1069 грн., а всього 108 187 грн. 08 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідаль-ністю «Фірма «Берізка», в особі його представника Олефіра П.П., оскаржило його в апеля-ційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, представник ТОВ «Фірма «Берізка» просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Здійснити поворот виконання рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2018 року у справі №536/1267/18, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фірма «Берізка» суму у розмірі 108 187 грн. 08 коп., втрат від інфляції за час з 01 жовтня 2018 року по 01 вересня 2020 року (110%) у розмірі 10 818 року 70 коп., та річні у розмірі 3 245 грн. 61 коп. Провести розподіл судових витрат.

Вказував, що в обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що звільнений з посади директора ТОВ «Фірма «Берізка», а товариство прострочило виплату заробітної плати при звільненні. Проте ОСОБА_2 до цього часу є керівником і одноособовим виконавчим органом ТОВ «Фірма «Берізка», що підтверджується витягами з ЄДР від 22 вересня 2015 та від 14 листопада 2018 року. Вважає, що спір про стягнення заробітної плати керівнику та виконавчому органу товариства з обмеженою відповідальністю є корпоративним, а не трудовим, та підлягає до розгляду за правилами господарського судочинства. З цих підстав вважає ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження незаконною, зазначаючи, що справу №536/1267/18 розглянуто з порушенням предметної юрисдикції.

Окрім того, представник відповідача вважає, що при розгляді справи за правилами цивільного судочинства, суд першої інстанції припустився низки порушень норм матеріаль-ного та процесуального права, які є підставою для скасування рішення незалежно від того, за правилами якого судочинства розглянута справа. Зокрема, посилався на те, що районний суд залишив поза увагою та не дослідив надані стороною відповідача докази, якими підтверджена відсутність вини товариства у простроченні присуджених ОСОБА_2 виплат.

Також зазначав, що ОСОБА_2 визначив суму стягнення середнього заробітку шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість календарних, а не робочих днів, чим безпідставно збільшив суму стягнення на 30 %, що не було враховано судом.

До того ж вказував, що заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди була задоволена заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 20 липня 2015 року.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте в позовній заяві від 03 серпня 2018 року ОСОБА_2 повторно заявив вимогу про відшкодування моральної шкоди, як у суд задовольнив.

На апеляційну скаргу ТОВ «Фірма «Берізка» свій відзив подав ОСОБА_2 , у якому, спростовуючи доводи апелянта, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зазначав, що у даній справі рішення апелянтом щодо припинення його, позивача, повноважень не приймалося; навпаки, відповідач вважає, що трудові правовідносини між ними тривають. У справі за його позовом, 02 жовтня 2013 року було ухвалено рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, яким апелянта зобов`язано звільнити його ( ОСОБА_2 ) за власним бажанням, тобто, за ч. 1 ст. 38 КЗпП, що вказує на те, що існує не корпоративний, а трудовий спір, який підвідомчий, якраз судам цивільної юрисдикції, і який вже вирішено раніше по суті судом на його користь.

Окрім того, у трудових відносинах, є дві сторони роботодавець і працівник, оскільки відносини між ним як працівником та апелянтом як роботодавцем припнились, то подальша державна реєстрація припинення цих правовідносин повинна проводитись самим апелянтом, а її не проведення не повинно бути якимось обтяженням для нього, як для колишнього працівника.

Також спростовував доводи апелянта про переміщення ним майна товариства та приховування його від опису та арешту. Одночасно зазначав про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині оспорювання розрахунку заборгованості апелянта, який, на його думку, вірно проведено судом першої інстанції. Крім того, вважає, що моральна шкода у новому позові не має до рішення суду від 20 липня 2015 року у справі №524/5164/15-ц ніякого відношення, оскільки її заявлено за нове порушення його прав з боку апелянта, яке виникло вже після ухвалення цього судового рішення.

На відзив ОСОБА_2 , представник ТОВ «Фірма «Берізка» Олефір П.П. надав відповідь, в якій вказував на безпідставність обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтував викладені у відзиві заперечення на апеляційну скаргу. Зокрема посилався на те, що позивач до цього часу є керівником ТОВ «Фірма «Берізка», що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань від 14 листопада 2018 року та встановлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 жовтня 2017 року.

Також зазначав, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Цей акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Окрім того, вважає, що ОСОБА_2 при виконанні рішення суду діяв недобросовісно.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 жовтня 2013 року виз-нано незаконним рішення загальних зборів ТОВ «Фірма «Берізка» від 14 липня 2013 року, оформлене протоколом про відмову ОСОБА_2 у звільненні за власним бажанням. Зобов`язано ТОВ «Фірма «Берізка» звільнити ОСОБА_2 за власним бажанням з посади директора з 19 червня 2013 року, а також внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести з ним розрахунок при звільненні.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 лютого 2015 року роз`яснено, що трудовий договір, укладений між ТОВ «Фірма «Берізка» та ОСОБА_2 , розірваний з 19 червня 2013 року за власним бажанням працівника, отже ОСОБА_2 із зазначеної дати не є директором ТОВ «Фірма «Берізка».

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 липня 2015 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року, стягнуто з ТОВ «Фірма Берізка» на користь ОСОБА_2 заборгованість за нарахованою, але невиплаченою заробітною платою в розмірі 2 960 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати 2 123 грн. 50 коп., компенсації за невикористані щорічні відпустки 10 324 грн. 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку 42 761 грн. 88 коп., у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. та витрати на правничу допомогу 1 489 грн. 30 коп.

Вказане судове рішення виконане повністю 27 липня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №393, згідно з яким приватний виконавець Скрипник В.Л. перераху-вав ОСОБА_2 борг від боржника ТОВ «Фірма «Берізка» (ВП №55778563) в сумі 67 599 грн. 30 коп.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільне-ного працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь пе-ріод невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її випла-ти є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Встановивши, що позивач отримав кошти за рішенням суду від 20 липня 2015 року 27 липня 2018 року, суд дійшов висновку, що з ТОВ «Фірма Берізка» на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахункових при звільненні за період з 02 червня 2015 року (дня по який за рішенням суду було стягнуто середній заро-біток) по 27 липня 2018 року (день фактичного розрахунку), що складає 1152 робочих днів у розмірі 99 118 грн. 08 коп. (86,04 грн. (розмір середньоденної заробітної плати х 1152 (кіль-кість робочих днів) = 99 118 грн. 08 коп.), а також відповідно до ст. 237-І КЗпП України відшкодування моральної шкоди в зв`язку порушенням трудових прав у розмірі 3 000 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`яза-ний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Судовими рішеннями, ухваленими у справі №524/5164/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Фірма «Берізка» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, компенсації за невикористані що-річні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вішко-дування моральної шкоди, встановлено вину відповідача у непроведенні повного розрахунку з позивачем при його звільненні, у зв`язку з чим задоволено позовні вимоги останнього відповідно до норм статті 117 КЗпП України.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господар-ській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що в цивільній справі №536/1267/18 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Фірма «Берізка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, судове рішення у якій є предметом апеляційного розгляду, позивачем фактично заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за інший період, а саме за час виконання рішення Автоза-водського районного суду м. Кременчука від 20 липня 2015 року у справі №524/5164/15-ц.

В свою чергу ТОВ «Фірма «Берізка», як у відзивах на позовну заяву ОСОБА_2 , так і в апеляційній скарзі вказувало на відсутність його вини у тривалому невиконанні зазначе-ного рішення суду з посиланням на припинення господарської діяльності, відсутність фінансових активів, накладення арешту на рахунки та майно товариства у зв`язку з виконанням судових рішень, що підтверджується наданими стороною відповідача доказами /т. 1 а.с. 82-91; 94-99; 111-124/.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 з підстав, визначених нормами ст. 117 КЗпП України, суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність у справі доказів на підтвердження вини відповідача у тривалому виконанні рішення суду, дійшовши помилкового висновку про задоволення позовних вимог як в частині стягнення середнього заробітку, так і в частині відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП України.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України для скасування рішення районного суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

В той же час колегія суддів не погоджується з доводами відповідача щодо порушення судом першої інстанції предметної юрисдикції, зважаючи на те, що правовідносини сторін витікають із трудових правовідносин, що вірно було встановлено районним судом.

Окрім того, не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню також вимоги апеляційної скарги, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, щодо повороту виконання рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2018 року у справі №536/1267/18.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Фірма «Берізка» та відмовлено у позові ОСОБА_2 , понесені позивачем витрати належить покласти на позивача.

Судові витрати, понесені та документально підтверджені відповідачем, зокрема витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4 982 грн. 36 коп. та за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 270 грн. 00 коп. підлягають стягненню на його користь з позивача.

При цьому колегія суддів виходить з того, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди не є позовними вимогами щодо стягнення заробітної плати, в той час, як згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2021 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги у розмірі 7 252 грн. 36 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.