Справа № 141/56/21
Провадження № 22-ц/801/1152/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 рокуСправа № 141/56/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. Ю.

учасники справи:

позивач(особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою його представником адвокатом Нікушиною Валерією Сергіївною, на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Климчука С. В., в смт. Оратів, повне судове рішення складено 29 березня 2021 року,-

в с т а н о в и в :

27 січня 2021 року ОСОБА_3 подав позов до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 4 жовтня 2009 року з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх його видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.01.2019 року у справі №702/1000/18 з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що його матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі ј частини його доходів (заробітку) щомісячно у зв`язку із зміною його матеріального стану як платника аліментів, так як його доходи зменшилися. Вказує, що на утриманні знаходиться його мати, яка важко хворіє та потребує догляду, є інвалідом ІІІ групи. У зв`язку з чим просив зменшити розмір аліментів на користь відповідачки ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд, першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів про зміну його матеріального стану та доходи, не надав інформацію про стан свого здоров`я, а також перебування на його утриманні матері та відсутність осіб, які б могли здійснювати таке утримання, як про те зазначено у позові. Народження дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, позивач має заборгованість по сплаті аліментів, які розраховано, виходячи з 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погодившись із зазначеним рішенням, 27 квітня 2021 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції позивача було позбавлено можливості подання відповіді на відзив, оскільки заявник отримав відзив 23.03.2021 року, а оскаржуване рішення у даній справі ухвалено 24.03.2021 року, а тому не зміг долучити до матеріалів справи довідки, які додає до апеляційної скарги: довідки Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області про здійснення догляду за матір`ю, про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, довідку КЗ Черкаський ОЦМСЕ про інвалідність ОСОБА_8 та інші. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував Довідку з ДФС.

17 травня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін. Зазначає, що з позивача не стягується граничний розмір відрахувань, а тому вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

ОСОБА_3 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис про народження № 38 від 12.05.2008 року, виданим відділом РАЦС Монастирищенського районного управління юстиції в Черкаській області (а.с. 8).

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 4 жовтня 2009 року у справі №2-299 з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх його видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини (а. с. 5)

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис про народження № 05 від 12.07.2018 року, виданий виконавчим комітетом Коритнянської сільської радив Черкаської області (а.с. 9).

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 січня 2019 року у справі № 702/1000/18 ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.12.2018 року до досягнення ним повноліття (а. с. 6).

Позивач дійсно проживає з матір`ю ОСОБА_8 , 1964 року народження, інвалідом 3 групи, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 469 від 25.01.2021 року, виданою виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради Монастирищенського району Черкаської області (а.с. 10)

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів починаючи з липня 2019 року та станом на 01.02.2021 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів становить 13962,77 грн. Розрахунок здійснено виходячи з 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а. с. 25).

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу зменшення розміру стягуваних аліментів на неповнолітнього сина.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу з ОСОБА_11 .

Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно твердження позивача, що судом першої інстанції його було позбавлено права вчасно подати відповідь на відзив та докази, апеляційний суд зазначає наступне.

В ухвалі Оратівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року про відкриття провадження у справі було встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив. Матеріали справи не містять доказів отримання відзиву позивачем, а згідно довідки, яку позивач надав до апеляційної скарги ОСОБА_12 отримав рекомендований лист від ОСОБА_2 23 березня 2021 року (а. с. 49). Однак порушенням строку наданого на подання відповіді на відзив місцевий суд здійснив розгляд справи.

Відтак суд першої інстанції, ухваливши рішення по справі 24 березня 2021 року, дійсно не витримав строк, який був встановлений самим же судом позивачеві для надання відповіді на відзив.

Проте таке порушення норм процесуального права не є безумовною підставою для скасування ухваленого по справі рішення (ч. 3 ст. 376 ЦПК України) та не вплинуло на правильність прийнятого рішення.

Згідно ч. ч. 2, 4, ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже позивач повинен був надати усі наявні в нього докази разом з позовною заявою. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).

Матеріали справи не містять будь яких застережень/посилань щодо неможливості подання доказів, на які посилається ОСОБА_3 , разом з позовом до суду першої інстанції, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд також не бере до уваги довідки Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області про здійснення догляду за матір`ю, про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, довідку КЗ Черкаський ОЦМСЕ про інвалідність ОСОБА_8 , які додані позивачем до апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_5 дитини ОСОБА_7 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Стосовно твердження ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції не надано оцінку довідці ДФС апеляційний суд зазначає наступне: довідка ДФС від 04.01.2019 року стосується періоду з 01.04.2018 року по 30.09.2018 року (а. с. 7), а позов ОСОБА_3 подав до суду у січні 2021 року, що не може бути розцінене як доказ майнового стану позивача перед зверненням до суду, тобто суду не надано допустимих доказів про наявність чи відсутність доходів позивача за останні шість місяців. Водночас апеляційний суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про стан здоров`я позивача, а також позивачем не надано інших доказів, які б підтверджували, що з народженням сина у нього змінився матеріальний стан і він не може надавати матеріальну допомогу своєму сину

Також апеляційний суд зазначає, що у своїй сукупності розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 4 жовтня 2009 року та рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 січня 2019 року становлять 5/12 (1/6 + 1/4), що не перевищує 50 відсотків його доходів.

Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460 св 20), апеляційний суд погоджується з твердженням місцевого суду, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідач є зрілим чоловіком (1984 року народження), вад здоров`я, які обмежували можливість працювати, немає, підтвердження офіційного працевлаштування та отриманого доходу також матеріали справи не містять. Отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави відмови у зменшенні розміру аліментів на утримання сина, врахував правила статті 181, 192 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід зазначити, що, подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 сплатив 1 362 грн судового збору (а. с. 38), ОСОБА_2 судових витрат в апеляційному суді не понесла). Проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені судові витрати слід залишити за позивачем.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатив 1 362 грн (а. с. 38), ОСОБА_2 судових витрат в апеляційному суді не понесла.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_3 в апеляційній інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк