Провадження № 2/641/1348/2021 Справа № 641/1477/21
10 червня 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Богдан М.В.,
за участю секретаря судових засідань Архипової А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
До Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій остання просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що на підставі договору дарування № НАВ 446072 вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказала, що у вказаній квартирі з червня 2020 року зареєстрований відповідач, який є тимчасовим переселенцем з тимчасово окупованої території України. З моменту прописки і на час звернення до суду із вказаним позовом, відповідач у спірній квартирі не проживає, житлом не користується, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не приймає. Особистих речей чи іншого майна відповідача за вказаною адресою немає, мешкати у вказаній квартирі відповідачу ніхто не перешкоджав, що і стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою.
В судове засідання позивач не з`явилась, про місце, дату і час слухання справи повідомлена своєчасно і належним чином. Від позивача надійшла заяву, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до договору дарування серії НАВ № 446072 від 24.09.2014 року, ОСОБА_1 отримала в дар безоплатно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,1кв.м. (а.с. 6).
З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) вбачається, що в квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.20).
В судовому засіданні 27 квітня 2021 року свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за вказаною адресою ніколи не проживав, його особистих речей чи іншого майна відповідача за вказаною адресою немає.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть.
Таким чином, приймаючи до уваги викладене, а також наявність у позивача непорушного права власності, наданого Конституцією України, порушення цього права з боку відповідача ОСОБА_2 шляхом не здійснення дій по зняттю з реєстраційного обліку в спірній квартирі, суд прийшов до висновку про задоволення даного позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись 150 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 12,13,81,141,259,263267 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів апеляційної скарги.
Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя: М. В. Богдан