КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 754/4680/13-ц Головуючий у І-й інстанції - Петріщева І.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/4224/2021 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, звернення стягнення на заставне майно, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2013 року ТОВ «Вердикт-Фінанс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову Товариство зазначало, що АКБ"ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №10/3755-С, заумовами якого Банк зобов`язався надати останнійна умовах, строковості, оплатності та забезпеченості грошові кошти в іноземній валюті, в сумі 43500,00 доларів США.

08 лютого 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору №10/3755-С, між Банком та ОСОБА_4 , було укладено договір поруки №13/3755, за яким він поручається за виконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань перед Банком, що виникли з кредитного договору №10/3755-С від 08.02.2006 року, в повному обсязі, як існуючих на дату укладання договору поруки, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 33).

Відповідно п. 2. зазначеного договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за виконання позичальником основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Крім того, 08 лютого 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №10/3755-С, 08.02.2006 року, між Банком, як заставодержателем, та ОСОБА_2 , як заставодавцем, було укладено договір застави, відповідно п. 4. якого, предметом застави є: автомобіль марки DAF 95 XF, 1997 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , сідловий тягач, державний номер НОМЕР_2 , що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 30.08.2005 року МРЕВ №11 м. Києва; автомобіль марки DAF FT 95.380 FX, 1997 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_4 , сідловий тягач, державний номер НОМЕР_5 , що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого 04.02.2006 року МРЕВ № 11 м. Києва; напівпричіп марки DESOT OPL/3FT/3899SSR, 2001 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_7 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_8 , що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 , виданого 04.02.2005 року МРЕВ № 11 м. Києва (а.с. 34-36).

10.02.2006 року, між АКБ"ТАС-комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №10/3755-С від 08.02.2006 року (а.с. 24).

Відповідно до п. 1 цієї Угоди, пункт 1.1. кредитного договору № 10/3755-С від 08.02.2006 року, викладено у наступній редакції: "Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000,00 доларів США на строк з 08 лютого 2006 року до 08 лютого 2011 року та на умовах, передбачених в цьому Договорі.

Відповідно до п. 2 цієї угоди у забезпечення виконання своїх кредитних зобов`язань, позичальник, додатково до наданої ним застави, зобов`язується надати в заставу: напівпричіп марки ORTHAUS DPS 24, 2000 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_10 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_11 .

На забезпечення виконання збільшених кредитних зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору №10/3755-С від 08.02.2006 року, з урахуванням змін внесених Додатковою угодою №1 цього договору, 10.02.2006 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №13/3755 від 08.02.2006 року.

02.02.2012 року, між ПАТ"Сведбанк" та ТОВ "Вердикт-Фінанс", у відповідності до вимог глави 73 ЦК України, Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг", було укладено договір факторингу № 11 (а.с. 84-95) за умовами якого клієнт, відступає факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених в реєстрі заборгованості боржників, право вимоги якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконали свої зобовязання за договорами, Товариство, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило стягнути на свою користь з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №10/3755-С від 08 лютого 2006 року у розмірі 974956,60 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 708835,48 грн., заборгованості по процентах за кредитом в сумі 127275,35 грн., пені за невиконання кредитних зобов`язань за кредитом в сумі 117580,70 грн., процентів по простроченій заборгованості по кредиту в сумі 21265,06 грн.; звернути стягнення на заставне майно, яке належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, за договором застави транспортних засобів №10/3755-С від 08 лютого 2006 року: автомобіль марки DAF 95 XF, 1997 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , сідловий тягач, державний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки DAF FT 95.380 FX, 1997 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_4 , сідловий тягач, державний номер НОМЕР_5 ; напівпричіп марки DESOT OPL/3FT/3899SSR, 2001 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_7 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_8 ; напівпричіп марки ORTHAUS DPS 24, 2000 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_10 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_11 ; автомобіль марки DAF 95XF, 1998 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_13 ; напівпричіп марки SCYMITZ CARGOBULL, 2002 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_14 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_15 .

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №10/3755-С від 08 лютого 2006 року у розмірі 974 956,60 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 708835,48 грн., заборгованості по процентах за кредитом в сумі 127275,35 грн., пені за невиконання кредитних зобов`язань за кредитом в сумі 117580,70 грн., процентів по простроченій заборгованості по кредиту в сумі 21265,06 грн.

Звернуто стягнення на заставне майно, яке належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, за договором застави транспортних засобів №10/3755-С від 08 лютого 2006 року: автомобіль марки DAF 95 XF, 1997 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , сідловий тягач, державний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки DAFFT 95.380 FX, 1997 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_4 , сідловий тягач, державний номер НОМЕР_5 ; напівпричіп марки DESOT OPL/3FT/3899SSR, 2001 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_7 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_8 ; напівпричіп марки ORTHAUSDPS 24, 2000 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_10 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_11 ; автомобіль марки DAF 95XF, 1998 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_13 ; напівпричіп марки SCYMITZCARGOBULL, 2002 року випуску, кузов (шасі) №НОМЕР_14 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_15 , у спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", встановивши початкову ціну предмета застави для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлнго.

Стягнуто на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах судові витрати в сумі 3441,00 грн. по 1720,50 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі Жуковський Я.А., діючий в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому відзиві представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обргунтованість.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримав з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники процесу до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належно, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обгрунтованність постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК Українивстановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 08 лютого 2006 року, між АКБ "ТАС-комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №10/3755-С, за яким Банк зобов`язався надати, останній, на умовах строковості, оплатності та забезпеченості грошові кошти в іноземній валюті в сумі 43500,00 доларів США (а.с. 19-22). До вказаного кредитного договору неодноразово укладись додаткові угоди: від 10 лютого 2006 року, за умовами якої розмір наданих кредитних коштів збільшився до 50 000 доларів США, та від 06 червня 2006 року за умовами якої банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 80 000 доларів США на строк з 08 лютого 2006 року до 08 лютого 2011 року, та на умовах передбаченим договором.

08 лютого 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору №10/3755-С між АКБ "ТАС-комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №13/3755, за яким останній поручався за своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором в повному обсязі, як існуючих на дату укладання договору поруки, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 33). До вказаного договору поруки неодноразово укладись додаткові угоди.

Відповідно п. 2. зазначеного договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за виконання позичальником основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Встановлено, що 08 лютого 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №10/3755-С 08.02.2006 року між Банком, як заставодержателем, та ОСОБА_2 , як заставодавцем, було укладено договір застави відповідно п. 4. якого, предметом застави є: автомобіль марки DAF 95 XF, 1997 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , сідловий тягач, державний номер НОМЕР_2 , що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 30.08.2005 року МРЕВ №11 м. Києва; автомобіль марки DAF FT 95.380 FX, 1997 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_4 , сідловий тягач, державний номер НОМЕР_5 , що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого 04.02.2006 року МРЕВ № 11 м. Києва; напівпричіп марки DESOT OPL/3FT/3899SSR, 2001 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_7 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_8 , що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 , виданого 04.02.2005 року МРЕВ № 11 м. Києва (а.с. 34-36).

В подальшому, на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №10/3755-С, між Банком, як заставодержателем, та ОСОБА_2 , як заставодавцем, були укладені наступні договори застави: 10 лютого 2006 року, 06 червня 2006 року було укладено договір застави №10/3755-С-Z-3, та 14 червня 2007 року була укладена додаткова угода №1 до договору застави від 06 червня 2006 року, за умовами яких на забезпечення виконання основного зобов`язання, Заставодавець передає в заставу Заставодержателю належне йому на праві власності рухоме майно, а саме: автомобіль марки напівпричіп марки ORTHAUS DPS 24, 2000 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_10 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_11 ; автомобіль марки DAF 95XF, 1998 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_13 ; напівпричіп марки SCYMITZ CARGOBULL, 2002 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_14 , бортовий тентований, державний номер НОМЕР_15 .

Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором №10/3755-С від 08.02.2006 року зі змінами і доповненнями відповідно до додаткових угод до цього договору, в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 грошові кошти у загальній сумі 80 000,00 доларів США.

У порушення умов кредитного договору №10/3755-С від 08.02.2006 року та додаткових угод до нього, ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 11.03.2013 року виникла прострочена заборгованість за договором, яка складається: заборгованості за кредитом в сумі 708 835,48 грн.; заборгованості по процентах в сумі 127275,35 грн.; проценти по простроченій заборгованості по кредиту 21 265,06 грн. (а.с. 11-18).

Відповідно п. 8.1 кредитного договору №10/3755-С від 08.02.2006 року за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом Позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки зазначеної в п. 1.3 даного договору, від суми простроченої заборгованості.

У випадку невиконання умов зазначених у п.п. 5.1.6, 5.1.7, 5.1.8, 5.1.9, 5.1.10, 5.1.11, 9.3 даного договору, Позичальник сплачує штраф у розмірі 15 % від суми, зазначеної в п. 1.1 даного Договору (п. 8.3 кредитного договору).

Пунктом 6.1.3 кредитного договору сторони визначили, що Банк має право, звернути стягнення на майно Позичальника відповідно до чинного законодавства України, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно п. 6.1.4 цього договору, Банк має право при настанні подій, зазначених у п. 3.8, 3.9, 6.1.2 даного договору, вимагати погашення заборгованості у повному обсязі (сума кредиту, нарахованих процентів, комісій, штрафних санкцій).

Згідно з п. 6.1.5 цього договору Банк має право, одержувати відшкодування з іншого майна Позичальника, що не виступає предметом застави за цим договором.

Відповідно п. 6.1.7 цього договору Банк має право, у випадку невиконання Позичальником умов п. 3.8 та/або 3.9 та/або 6.1.2 звернути стягнення на заставне майно, чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, та/або пред`явити позов у відношенні Позичальника.

За умовами договорів застави від 08.02.2006 року, №10/3755-С-Z-3 від 06.06.2006 р. та додаткової угоди №1 до нього, у разі невиконання заставодавцем умов основного зобов`язання, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги в повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог, включаючи суму кредиту, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги.

Судом також встановлено, що 02.02.2012 року, між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт-Фінанс», у відповідності до вимог глави 73 ЦК України, Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг", було укладено договір факторингу №11, за умовами якого клієнт відступає факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених в реєстрі заборгованості боржників, право вимоги якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним Договором. (а.с. 84-95).

Пунктом 2.2. договору факторингу сторони домовились, що разом з відступленням права вимоги заборгованості згідно з цим договором, клієнт відступає факторові права за договором забезпечення, про що сторони одночасно підписують договір про відступлення права вимоги за договорами забезпечення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до умов договору поруки слідує, що сторони визначили строк дії зобов`язання поруки відповідно до умов ч.4 ст. 559 ЦК України.

За правилом ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, яка діяла на час укладення договору, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить

вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України в постанові від 17 вересня 2014 року, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі №408/8040/12-ц (провадження №14-145цс18).

Як видно з матеріалів справи кредит видавався лише ОСОБА_2 на строк з 08.02.2006 р. по 08.02.2011 р.

В матеріалах справи відсутні докази того, що Банк надсилав на адресу поручителя повідомлення про невиконання відповідачем ОСОБА_3 зобов`язання, забезпеченого порукою, з позовом до суду Товариство звернулось лише 20 березня 2013 року. Отже, строк пред`явлення вимоги до поручителя сплинув, порука є припиненою, а тому жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі й шляхом пред`явлення позову, позивач вчиняти не може.

Окрім того, з матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому ставив питання про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки в сумі 974 956,60 в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та в рахунок погашення заборгованості, просив звернути стягнення на предмет застави (а.с.2-8 т.1).

В подальшому, ТОВ «Вердикт-Фінанс» подало до суду уточнену позовну заяву, в якій позивач просив суд стягнути на користь Товариства з ОСОБА_3 , як з поручителя заборгованість за кредитним договором №10/3755-С/ від 08 лютого 2006 року зі змінами та доповненнями, в розмірі 974 956,60 грн. та звернути стягнення на заставлене майно.

Вимог до позичальника ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитом позивач не заявляв.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 1 ст. 20 даного Закону визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

На підставі ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до вимог ст.25 вказаного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 3, 8 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України) застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п`ята статті 216 Цивільного кодексу України. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

В уточненій позовній заяві позивач просив звернути стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості.

Разом з тим, позовна заява не містить вимоги на погашення якої конкретно суми заборгованості позивач просив звернути стягнення та обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Отже, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального Закону, вийшов за межі позовних вимог та самостійно визначив спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження, що не було предметом позовних вимог, не уточнивши вимоги позивача в цій частині, не конкретизував у судовому рішенні обраний саме позивачем спосіб звернення стягнення на майно, вказавши про звернення стягнення на транспортні засоби у спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Окрім того, в судовому рішенні в частині звернення стягнення на предмет застави в супереч вказаному закону не зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження, що робить судове рішення неможливим до виконання.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості уточнити позовні вимоги Товариства щодо суми заборгованості, на погашення якої позивач просить звернути стягнення на заставлене майно, та щодо способу звернення стягнення на вказане майно.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду з постановленням нового рішення про відмову Товариству у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було дотримано строків позовної давності внаслідок чого було постановлено незаконне рішення не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до вимог ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦК України стороною відповідачів не заявлялись вимоги про застосування строків позовної даності.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Фінанс» не набув права вимоги за договором факторингу, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний договір є чинним, і в установленому законом порядку недійсним не визнавався.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року - скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, звернення стягнення на заставне майно - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.

Повна постанова виготовлена 17 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: