ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 2-2505/10
Провадження № 22-ц/4820/770/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Філіпчук О.В.,

з участю представника стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення приватного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Лабчука Р.М.

ОСОБА_2 зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2010 року стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Укргазбанк» (далі - АТ «Укргазбанк») 83 540 доларів 83 центи США і 18 001 грн 07 коп. заборгованості за кредитним договором. На підставі цього рішення 9 жовтня 2013 року суд видав виконавчий лист №2218/2505/10, який був пред`явлений стягувачем до примусового виконання. Приватний виконавець Лабчук Р.М. постановами від 18 лютого 2021 року відкрив виконавче провадження №64554741, зазначив про стягнення з заявниці основної винагороди у сумі 173 956 грн 38 коп. та визначив для неї розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 131 грн 94 коп. Оскільки стягувачем пропущено строк для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, то винесені приватним виконавцем Лабчуком Р.М. постанови не відповідають вимогам закону.

За таких обставин ОСОБА_2 просила суд визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця Лабчука Р.М. від 18 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Суд керувався тим, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив, а тому оскаржувані постанови були прийняті приватним виконавцем Лабчуком Р.М. відповідно до закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити ухвалу про задоволення скарги посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений стягувачем, у зв`язку з чим приватний виконавець Лабчук Р.М. неправомірно відкрив виконавче провадження та почав примусове виконання судового рішення. Суд першої інстанції не дотримався норм чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість скарги.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ «Укргазбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вказуючи на її законність та обґрунтованість.

Приватний виконавець Лабчук Р.М. не висловив своїх міркувань щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укргазбанк» 83 540 доларів 83 центи США і 18 001 грн 07 коп. заборгованості за кредитним договором.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 на праві власності кв. АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укргазбанк» 1 820 грн судових витрат.

На підставі цього рішення 7 травня 2010 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав один виконавчий лист №2-2505/10 щодо обох боржників, який перебував на примусовому виконані у Першому міському відділі державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

24 грудня 2012 року державний виконавець Перун В.Є. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-ХIV) у зв`язку з тим, що коштів, які надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

Постановою державного виконавця Чабан К.М. від 6 лютого 2013 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження №36421818 за вказаним виконавчим листом на підставі ч. 2 ст. 18, п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону №606-ХIV через невідповідність виконавчого документа вимогам закону.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 червня 2013 року виправлено помилку, допущену при оформленні виконавчого листа, шляхом видачі двох виконавчих листів (щодо кожного з боржників) про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укргазбанк» 83 540 доларів 83 центи США і 18 001 грн 07 коп. заборгованості за кредитним договором.

Згідно цієї ухвали 9 жовтня 2013 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав виконавчий лист №2218/2505/10 щодо боржниці ОСОБА_2 , який перебував на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у м. Хмельницькому.

28 жовтня 2013 року АТ «Укргазбанк» пред`явило виконавчий лист до виконання.

Постановою державного виконавця Журбіцького М.О. від 7 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження №40458191.

14 травня 2015 року державний виконавець Топольніцький В.В. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону №606-ХIV у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

18 травня 2015 року АТ «Укргазбанк» знову пред`явило виконавчий лист до виконання.

Постановою державного виконавця Коваль В.В. від 19 травня 2015 року відкрито виконавче провадження №47574374.

17 червня 2016 року державний виконавець Шматлай О.В. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону №606-ХIV у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

2 вересня 2016 року АТ «Укргазбанк» вкотре пред`явило виконавчий лист до виконання.

Постановою державного виконавця Чайковського О.В. від 5 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження №52104030.

27 жовтня 2020 року державний виконавець Шматлай О.В. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ) у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

На підставі виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №2218/2505/10 від 9 жовтня 2013 року приватний виконавець Лабчук Р.М. постановою від 18 лютого 2021 року відкрив виконавче провадження №64554741.

Крім того, в рамках цього виконавчого провадження 18 лютого 2021 року приватний виконавець Лабчук Р.М. виніс постанови про стягнення з ОСОБА_2 основної винагороди у сумі 173 956 грн 38 коп. та визначення для ОСОБА_2 розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 131 грн 94 коп.

а) щодо скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження

Застосовані норми права

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону №606-ХIV (в редакції на час видачі Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області виконавчого листа від 7 травня 2010 року №2-2505/10) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадку, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його поновлення.

Законом України від 4 листопада 2010 року №2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» (далі - Закон №2677-VI) закон №606-ХIV викладено в новій редакції, яка набрала чинності 8 березня 2011 року.

В силу ст. 22 Закону №606-ХIV (у новій редакції) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються, зокрема, для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. ст. 23 Закону №606-ХIV (в новій редакції) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Як передбачено п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2677-VI виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон №1404-VIII.

Із положень ч. 1 ст. 12 Закону №1404-VIII слідує, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п. 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В силу ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що виконавець у межах своїх повноважень зобов`язаний відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі виданого судом виконавчого листа, строк пред`явлення якого до виконання не сплив.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором набрало законної сили 30 березня 2010 року. Виконавчий лист за цим судовим рішенням мав бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто до 31 березня 2013 року.

АТ «Укргазбанк» пред`явило його до примусового виконання до спливу вказаного строку.

24 грудня 2012 року державний виконавець Перун В.Є. повернув виконавчий лист стягувачу через неможливість виконати судове рішення у повному обсязі, внаслідок чого почав перебіг новий трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У подальшому ще тричі, а саме 14 травня 2015 року, 17 червня 2016 року та 27 жовтня 2020 року державні виконавці повертали виконавчий лист стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, натомість АТ «Укргазбанк» знову пред`являло його до виконання до закінчення трирічного строку.

Після останнього повернення виконавчого листа (27 жовтня 2020 року) АТ «Укргазбанк» пред`явило його до виконання приватному виконавцю Лабчуку Р.М. у лютому 2021 року.

Отже, строк пред`явлення цього виконавчого документа до виконання не сплив, а тому приватний виконавець Лабчук Р.М. зобов`язаний був відкрити виконавче провадження та приступити до примусового виконання судового рішення.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що постанова приватного виконавця Лабчука Р.М. про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам закону, внаслідок чого скарга ОСОБА_2 у цій частині не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення приватного виконавця Лабчука Р.М. є необґрунтованими.

б) щодо скарги на постанову про стягнення з боржника основної винагороди та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження

Застосовані норми та джерела права

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

В силу ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1403-VІІІ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VІІІ) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Як передбачено ст. 31 Закону №1403-VІІІ, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється, зокрема, у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Із положень ст. 42 Закону №1404-VІІІ слідує, що кошти виконавчого провадження складаються, в тому числі з авансового внеску стягувача та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, визначеного ст. 447 ЦПК України, відповідні норми встановлені й Законом №1404-VІІІ.

Частиною 2 статті 74 Закону №1404-VІІІ, яка є імперативною нормою, закріплено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень, у тому числі постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадження, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом №1404-VІІІ встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2019 року (справа №925/138/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані норми чинного законодавства та помилково розглянув справу за скаргою ОСОБА_2 в частині оскарження постанов приватного виконавця від 18 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в порядку цивільного судочинства.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні скарги ОСОБА_2 на постанови приватного виконавця від 18 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження судом першої інстанції не враховано, що така справа віднесена до адміністративної юрисдикції, а тому згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в цій частині постановлена ухвала підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги.

В решті ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 375, 377, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанови приватного виконавця Лабчука Романа Михайловича від 18 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Повідомити заявницю, що розгляд такої справи віднесено до адміністративної юрисдикції.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 4 червня 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Заворотна О.Л.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 81