ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 червня 2021 року

м.Харків

справа № 638/15608/20

провадження № 22-ц/818/2896/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання частини правочину недійсною за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Штих Т.В., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання частини правочину недійсною.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України штраф у розмірі 681 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 681 грн.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вважає, що в діях позивача відсутній факт зловживання процесуальними правами, оскільки позивачем були подані різні позови з різних предметів та різних підстав і лише позови у справах № 643/19897/20 та №638/15608/20 дійсно збігаються за предметом, однак є різними за своїми підставами. А тому ухвала суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 681 грн. є незаконною та необґрунтованою.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Застосовуючи до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 681 грн., суд першої інстанції виходив з того дії ОСОБА_1 мають ознаки зловживання процесуальними правами, що полягають у поданні декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів), з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями. Оскільки одночасно в двох різних судах у Дзержинському районному суді м. Харкова та у Московському районному суді м. Харкова перебувають дві відкриті справи за одним і тим же самим позовом між одними і тими ж самими сторонами.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 05 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним. Також до позову ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позовних вимог (справа №953/18060/20).

Ухвалою від 10.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишено позов без руху.

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання частини правочину недійсною. Також до позову ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позовних вимог (справа №638/15608/20).

Ухвалами від 30.11.2020 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення та відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 знову подала до Дзержинського районного суду м. Харкова позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про зміну правовідношення. До позову ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позовних вимог (справа №638/15761/20).

З 16.11.2020 року жодних рішень по даній справі прийнято не було.

30.11.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним. До позову ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позовних вимог (справа №953/19702/20).

30.11.2020 року (в день відкриття провадження суддею Штих Т.В. та в день подачі позову до Київського районного суду м. Харкова) Федоренко С.О. подала до Московського районного суду м. Харкова заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Тільки 15.12.2020 року ОСОБА_1 подала до Московського районного суду м. Харкова позовну заяву до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним (справа за №643/19897/20).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною другою статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частинами 3, 4 статті 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Статтею 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Отже, підставою для стягнення в дохід державного бюджету штрафу в порядку процесуального примусу є факт недобросовісної поведінки учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Отже, згідно правового аналізу наведених норм права вбачається, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 45 ЦПК України). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.

З викладеного можна зробити висновок, що під зловживанням процесуальними правами розуміється цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), перешкоджають гарантованому у п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Найпоширенішими процесуальними зловживаннями є недобросовісне неодноразове подання заяв, клопотань та скарг.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази того, що перелічені дії вчинено позивачем з метою маніпуляцій автоматизованим розподілом справ між суддями.

Подання декількох позовів до різних судів до тих саме відповідачів щодо того ж предмету з одночасним поданням заяв про забезпечення позову з огляду на зміст позовних вимог не свідчить про вчинення позивачем дій з метою маніпуляції автоматизованим розподілом справи між суддями.

Враховуючи наведене, колегівя суддів вважає, що зазначені обставини не свідчать про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами.

Висновок суду першої інстанції про застосовування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 681 грн, - не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 02.06.2021 року.