Справа №333/2438/21
Пр. № 2/333/2336/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Кравченко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на малолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, який обґрунтовує наступним.

Позивач вказує, що з жовтня 2002 року по липень 2020 року вона мала відносини з ОСОБА_3 . Разом з ОСОБА_3 вона проживала однією сім`єю з червня 2003 року і до серпня 2020 року. Під час їх відносин народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення про народження дитини було обопільним. З серпня 2020 року вони стали жити окремо, спільного господарства не ведуть. Спору про місце проживання дитини у неї з Відповідачем не має, оскільки син проживає разом з нею з моменту його народження і по теперішній час. Дитина перебуває на утриманні матері. Малолітній ОСОБА_4 має захворювання: «Алергічний персистуючий риніт. Полівалентна алергія. Гіпертрофія лімфоглоточного кільця. Кіфосколіотична постава. Поздовжня плоскостопість.». Лікування даних хвороб потребує додаткових затрат. Відповідач не надає їй добровільно кошти на утримання їх дитини. Позивач зазначає, що на даний час вона має важке матеріальне становище, щомісячно несе витрати на оплату комунальних послуг за квартиру, в якій вони з сином мешкають, на оплату за харчування дитини у дитсадку та за заняття дитини з ментальної арифметики. Її батьки є людьми пенсійного віку, тому не можуть їй допомагати матеріально. Позивач також вказує, що відповідач інших неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має. Старші діти ОСОБА_3 , вже дорослі, мають окремі родини та власний бізнес. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, а саме він є головою Фермерського господарства «Зустріч», засновником Фермерського господарства «Авена», керівником та власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілстар», Фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_3 », та отримує прибуток, оскільки кожне підприємство веде діяльність. Також відповідач має у власності житлові будинки, квартири, нежитлові будівлі, заправочну станцію, лазню, їдальню, земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка для розміщення та обслуговування об`єкту нерухомого майна (заправочна станція).

На підставі вищезазначеного позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на правову допомогу у розмірі 14000 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2021 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що визнає позовні вимоги частково, а саме згоден сплачувати позивачці аліменти на утримання їх сина у розмірі 8000,00 грн., щомісячно. Зазначив, що купив позивачці квартиру, остання тривалий час перебувала на його утриманні. Він постійно надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини. Заявлена позивачкою обставина, що сторони мешкали однією сім`єю з 2003 р. по 2020 р. не відповідають дійсності, оскільки він перебуває у шлюбі з іншою жінкою з якою проживає за місцем своєї реєстрації. Заявлений позивачкою розмір аліментів вважає надмірним та необґрунтованим, зазначив, що він є особою пенсійного віку і тому в будь-який момент може припинити займатись підприємницькою діяльністю. Розмір правових витрат позивачки вважає завищеним, та погоджується відшкодувати ці витрати у розмірі 1500,00 грн.

Позивачкою надана відповідь на відзив, в якому зазначила, що обставини заявлені відповідачем про купівлі їй квартири та перебуванні її на утриманні у відповідача не відповідає дійсності, оскільки квартиру купили їй її батьки, до декрету вона працювала, а після народження дитини вона утримує себе та дитину за власні збереження. Зазначила, що протягом тривалого часу він мешкав з нею та їх сином, оскільки відповідач жив подвійним життям. Вважає заявлений нею розмір, з урахуванням майнового стану відповідача, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Заявлені нею витрати на правову допомогу не є завищеними, а є фактично понесеними нею витратами.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, зазначив, що відповідач згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від його доходів, щомісячно, розмір заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу просить зменшити до 1500,00 грн., в іншій частині заявлених вимог просить відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Суд, вислухав пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони по справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 11.03.2014 року та Експертним висновком про біологічне батьківство №MG20-85310 від 29.01.2020 року. Також дана обставина визнана сторонами по справі в їх заявах по суті справи.

Сторони по справі в шлюбі не перебувають, відповідач перебуває у шлюбі з іншою особою, дана обставина вбачається із їх заяв по суті справи.

Місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстроване місце проживання позивачки. Дані обставини підтверджуються копією паспорту позивачки та копію довідки, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 24.05.2018 р. Місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з довідкою ОСББ «Альянс» від 31.03.2021 р. ОСОБА_1 мешкає зі своїм сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . Сторонами визнана обставина, що їх малолітній син ОСОБА_4 мешкає з матір`ю позивачем по справі. Спір щодо місця проживання дитини у сторін відсутній.

Малолітній ОСОБА_4 має хронічне захворювання: Алергічний персистуючий риніт. Полівалентна алергія. Гіпертрофія лімфоглоточного кільця. Кіфосколіотична постава. Поздовжня плоскостопість, що підтверджується відповідними медичними висновками та довідкою КНЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 13.04.2021 року. З довідки ДНЗ №290 «Зайчатка» та характеристики дитини, наданої цим закладом 13.04.2021 р., а також довідки ТМ «BeGenius» від 13.04.2021 р., вбачається, що ОСОБА_4 відвідує цей дитячий садок, а також заняття ментальної арифметики (вартість яких на місяць складає 750,00 грн.).

З наданої позивачем смс-переписки між сторонами вбачається, що позивач періодично надавав матеріальну допомогу на утримання дитини і у сторін існує конфлікт щодо розміру цієї допомоги.

Відповідач займається підприємницькою діяльністю, а саме: є співзасновником Фермерського господарства «Авена», співзасновником та керівником ФГ «Зустріч», засновником та керівником ТОВ «Стілстар», а також зареєстрований як фізична-особа підприємець, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

З інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Єдиному реєстрів заборон щодо відчудження нерухомого майна вбачається, що у власності відповідача перебувають декілька земельних ділянок на території Оріхівського району Запорізької області (наразі АДРЕСА_2 АДРЕСА_2 , частина з яких перебуває в іпотеці за кредитними зобов`язаннями відповідача або його підприємств. ФГ «Зустріч» є орендарем значної кількості земельних ділянок, розташованих на території Оріхівського району Запорізької області, власником та орендарем нежитлових приміщень, деякі з них перебувають у іпотеці за кредитними зобов`язаннями даного фермерського господарства. ФГ «Авена» є орендарем декількох земельних ділянок, розташованих на території Оріхівського району Запорізької області.

В судовому засіданні представником відповідача визнано, що відповідач має у власності декілька транспортних засобів.

Позивачка, яка є працездатною особою, про наявність чи відсутність в неї доходів, належних доказів суду не надала. В судовому засіданні зазначила, що вона неофіційно інколи працює бухгалтером, отримує приблизно 8000,00 в місяць. Надані нею квитанції про сплату комунальних послуг, які вона надала на підтвердження її витрат, суд вважає неналежними доказами по справі, оскільки платником по цим послугам зазначений ОСОБА_5 , а не позивачка. З 2021 р. позивачка щомісячно здійснювала оплату послуг за утримання будинком за місцем її проживання, що підтверджується відповідними квитанціями. Позивачка має кредитну заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 31072,18 грн., що підтверджується довідкою даної банківської установи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

На підставі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», у 2021 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років, становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати малолітнього сина, а також те, що витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими, майновий стан сторін, відсутність у сторін інших аліментних зобов`язань, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є необґрунтовано завищеним, і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.04.2021 р. і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що даний розмір аліментів зможе забезпечити дитині не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які дитина мала би при сумісному проживанні з обома батьками.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд враховує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

У позові позивачем зазначено, що нею понесені наступні витрати на правову допомогу:

- оплати за складання запиту адвокатом Клєц Т.С. до Центру обслуговування платників Оріхівської ДПІ Оріхівського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області про надання інформації та документів від 26.03.2021 року 1500,00 грн.;

- оплати за складання запиту адвокатом Клєц Т.С. до Регіонального сервісного центру ГСЦ, МВС в Запорізькій області про надання інформації та документів від 26.03.2021 року - 1 500,00 грн.;

- оплати за складання запиту адвокатом Клєц Т.С. до відділу обслуговування громадян №10 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про надання інформації та документів від 26.03.2021 року - 1 500,00 грн.;

- оплати складання та подання до суду цієї позовної заяви - 2 500,00 грн.;

- оплати за складання та подання до суду відповіді на відзив відповідач по цій справі - 2 500,00 грн.;

- оплати за складання та подання до суду клопотань про витребування письмових доказів з Центру обслуговування платників Оріхівської ДПІ Оріхівського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області, відділу обслуговування громадян №10 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області по 1 500,00 грн., за кожне клопотання, всього на суму 3500,00 грн.

На підтвердження понесених витрат відповідачем надано договір про надання правової допомоги від 19.03.2021 р., укладеного між позивачем та адвокатом Клец Т.С., відповідно до яких клієнт зобов`язується сплатити гонорар за отриману ним правову допомогу у розмірі (сума гонорару не зазначена), також зазначено, що у разі отримання економічної вигоди від дій адвоката, останньому крім гонорару, виплачується винагорода у розмірі 20% від отриманої вигоди; ордер на надання адвокатом Клец Т.С. правової допомоги позивачу у цій справі та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 , Акт приймання виконаних вищезазначених правових послуг від 19.04.2021 р., в якому зазначено, що адвокат Клец Т.С. надала вищевказані правові послуги позивачці; квитанція до прибуткового ордеру №19-03/21 від 19.03.2021 р. про оплату ОСОБА_1 вищевказаних послуг. Копій вищевказаних запитів адвоката суду не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19.

Відповідачем у відзиві на позов, по суті заявлено клопотання про зменшення суми правових витрат до 1500,00 грн., з урахуванням складності справи та наданих по ній правових послуг.

В наданому договорі про надання правої допомоги відсутні відомості про розмір гонорару, який має бути сплачений за цим договором, не конкретизовані тарифи за якими має здійснюватися оплата за надані послуги, в актах приймання виконаних робіт/послуг не зазначені відомості про здійснені адвокатом витрати часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги. Дана справа є малозначною і не відноситься до категорії складних справ. Суд вважає, що розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката Клец Т.С. не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, складності справи, суті отриманих позивачем правових послуг, їх необхідності, розумності розміру їх оплати, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. (з розрахунку 2000,00 грн. за складання позову та відповіді на відзив, а також 1000,00 грн. складання трьох запитів та на їх основі трьох клопотань про витребування доказів у справі), інші заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 82, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.80-182, 191 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на малолітню дитину, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.04.2021 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок).

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення в частині стягнення місячного платежу аліментів підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 22.06.2021 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова