Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2021 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Хитрук В.М.,

за участі секретаря судового засідання Шарапанівської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Жмеринської міської ради Вінницької області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, -

УСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який розірвано у 2006 році. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Син має намір вступити до вищого навчального закладу в Чеській республіці. Для цього йому потрібно поїхати до Чеської республіки, щоб здати вступні іспити. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням видати довіреність на перевіз дитини до Чеської республіки, при цьому відповідачем усіляко створюються перешкоди в видачі згоди на виїзд неповнолітньої дитини. ОСОБА_1 вважаючи вказані дії ОСОБА_2 незаконними та такими, що суперечать інтересам дитини, змушена звернутися до суду для вирішення питання отримання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька у супроводі матері на навчання з 01.06.2021 по 01.06.2022.

Представники позивача адвокат Виноградський А.П. та адвокат Невольчук С.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні.

Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей Жмеринської міської ради, у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, при розгляді справи урахувати та захистити права та інтереси дитини.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що він не заперечує проти виїзду неповнолітнього сина за межі України у супроводі матері. Однак, позивач ОСОБА_1 не виконала його умову відмовитися від стягнення аліментів.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними копії свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 від 09.03.2005 р .

Шлюб між сторонами розірвано 13.09.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 13.09.2006 року.

Відповідно до даних Акту обстеження матеріально-побутових умов від 27.07.2020 року, ОСОБА_3 проживає разом із бабусею ОСОБА_4 та дідусем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до виконавчого листа, виданого 21.01.2020 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №62583477, виданої головним державним виконавцем Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) Барського РВ ДВС Голюком В.М. від 13.11.2020 №18115 станом на 01.11.2020 року, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 17374,85 грн.

В матеріалах справи міститься письмова вимога ОСОБА_1 , в якій вона просить ОСОБА_2 надати згоду на поїздки за кордон їх сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Чеської республіки з метою навчання, терміном на 10 місяців з вересня по червень 2019-2020 років.

При цьому, як вбачається з пояснень відповідача, його умовою для надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд сина за межі України є відмова позивача від стягнення аліментів.

Така позиція відповідача ОСОБА_2 як батька неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , суперечить інтересам дитини.

Практика вирішення спорів за участю малолітніх дітей свідчить про те, що забезпечення найкращих інтересів дітей повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Так, відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року, вказано, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Виходячи з вищевикладеного суд вбачає, що тимчасовий виїзд дитини до Чеської республіки на навчання сприяє забезпеченню інтересів дитини та її розвитку.

Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу.

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для здачі вступних іспитів та навчання, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька та до конкретної держави та на конкретний строк.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Чеської Республіки на навчання у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 01 червня 2021 року до 01 червня 2022 року включно, без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 28.05.2021 о 14.00 год.