Номер провадження 2/754/1047/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачки ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.01.2020 року між сторонами був укладений Договір доручення № 1801/20, відповідно до умов якого відповідачка зобов`язалась за оплату, від імені та за рахунок позивачки обрати транспортний засіб на автомобільних площадках країн Європейського Союзу та організувати доставку обраного транспортного засобу до місця його отримання. На виконання п. 4.1, 4.3 Договору позивачка передала відповідачу грошові кошти у розмірі 170000, 00 грн. (4500, 00 доларів США, що за курсом НБУ становить 109250, 00 грн., та 60750, 00 грн.), на підтвердження чого ОСОБА_4 написав розписку. Відповідно до умов Договору відповідач зобов`язувався виконати свої зобов`язання у строк до 28.01.2020 року включно, але до цього часу умови договору не виконав. Позивачка неодноразово зверталася до відповідачки із вимогою виконати умови договору та пояснити причини невиконання. На її звернення відповідачка через довірену особу повернула частину коштів у розмірі 109250, 00 грн., що підтверджується відповідною розпискою від 01.04.2020 року, але залишок коштів не повернула. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить розірвати Договір доручення від 18.01.2020 року, стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти у розмірі 430717, 00 грн. (60, 750 грн. - залишок боргу; 369967, 00 грн. - 3 % неустойки за кожен день прострочення).

26.11.2020 року до суду надійшов Відзив відповідачки на позов. Відповідно до заперечень, викладених у Відзиві, відповідачка просить у задоволенні позову відмовити, оскільки договір доручення за своєю природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, при цьому договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Також відповідачка вважає, що дані правовідносини не можуть регулюватися Законом України «Про захист прав споживачів», а тому позивачка повинна була сплатити судовий збір. На підставі викладеного відповідачка просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги, просив їх повністю задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 18.01.2020 року між позивачкою ОСОБА_2 , з однієї сторони, та відповідачкою Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , з другої сторони, був укладений Договір доручення № 1801/20.

Відповідно до умов Договору доручення відповідачка зобов`язалася за оплату, від імені та за рахунок позивачки обрати транспортний засіб на автомобільних площадках країн Європейського Союзу та організувати доставку обраного транспортного засобу до місця його отримання.

Вказаний Договір доручення укладений сторонами у письмовій формі.

Згідно із п. 4.1-4.3 Договору доручення для виконання доручення Довіритель видає Повіреному грошову суму у розмірі 170100, 00 грн. на організацію вибору та доставки транспортного засобу до місця його передачі Довірителю. Після виконання Повіреним доручення Довірителя у повному обсязі, Сторони проводять уточнений розрахунок ціни Договору та проводять кінцевий розрахунок. Способом оплати за Договором є передача Довірителем грошових коштів Повіреному.

Відповідно до п. 1, 2, 3.2, 5.2 Договору відповідачка зобов`язалася виконати доручення та доставити транспортний засіб протягом 10 днів з моменту отримання оплати, а саме до 28.01.2020 року включно.

В установлений Договором строк відповідачка свої зобов`язання не виконала.

Частину грошових коштів у розмірі 109250, 00 грн. було повернуто позивачці через довірену особу відповідачки.

Станом на даний час умови укладеного договору відповідачкою не виконані, на неодноразові звернення позивачки щодо повернення грошових коштів відповідачка не реагує, грошові кошти не повертає, що стало підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов"язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов"язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільна права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Частиною 1 статті 1008 ЦК України передбачено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору; 2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; 3) смерті довірителя або повіреного.

Згідно із ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із змісту зобов"язання.

Статтею 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов"язання сторін припиняються. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зважаючи на те, що умови Договору доручення відповідачкою не виконуються, суд вважає за можливе розірвати вказаний Договір, задовольнивши при цьому позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, то слід зазначити наступне.

Як встановлено при розгляді справи, після укладення Договору доручення позивачкою було передано ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4500, 00 доларів США та 60750, 00 грн. на придбання автомобіля у Німеччині, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_4 .

У своїх позовних вимогах ОСОБА_2 просить стягнути грошові кошти з відповідачки ОСОБА_3 , при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачкою було отримано грошові кошти, суду не надано. Також позивачкою не надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 уповноважувала ОСОБА_4 отримати від позивачки грошові кошти на виконання умов Договору доручення.

Посилання позивачки на те, що умовами Договору доручення передбачено можливість отримання коштів довіреною особою, судом до уваги не приймаються, оскільки умовами Договору доручення вказане не передбачено.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи той факт, що позивачкою не доведено той факт, що відповідачкою було отримано грошові кошти у рахунок виконання умов Договору доручення, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 525, 526, 530, 570, 626, 846, 865, 866, 872, 873 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Розірвати Договір доручення № 1801/20 від 18.01.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідачка - Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 09 лютого 2021 року.

Суддя О.В.Лісовська