Справа № 215/5555/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

за участю: секретаря - Романів Н.Є.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві,-

СУТЬ СПОРУ:

20.09.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ФОП ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дружини на виробництві в розмірі 834600 грн.

В обґрунтування вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 . Її смерть настала під час виконання трудових обов`язків, які полягали у виконанні малярських робіт на висоті понад 20 метрів. Виконання висотних робіт відбувалося з використанням автомобільного гідравлічного підйомника АГП-22, заводський № 415, д/н НОМЕР_1 , який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 . Внаслідок недотримання правил експлуатації та техніки безпеки працівником відповідача зазначений підйомник, в якому перебувала ОСОБА_3 , втратив стійкість та перекинувся, а ОСОБА_3 , отримала травми несумісні з життям, а саме: сполучена травма голови, тулуба та кінцівок, яка ускладнилася розвитком шоку. Смертю дружини позивачу завдано моральну шкоду, оскільки він втратив свою близьку людину, яку сильно любив та поважав. Звістка про її смерть завдала ОСОБА_4 глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя дружини позивач перебував з нею в тісних сімейних стосунках, вона завжди допомагала йому у будь-яких справах та підтримувала у складних життєвих ситуаціях. Дізнавшись про смерть дружини ОСОБА_1 , зазнав емоційне психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі дружини нормальні життєві зв`язки позивача були знищені, він постійно відчує почуття туги та самітності і до теперішнього часу не може оговтатися від осягнутого його лиха. Перебуває у напруженому психологічному стані, адже думки про дружину постійно переслідують його. Моральну шкоду позивач оцінює у 834600 грн.

В судове засідання представник позивача адвокат Гузєв І.Г. не з`явився надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Зеркін А.С. в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав в повному обсязі. Крім того, відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Зазначає, що за змістом положень Порядку №337, з урахуванням висновків викладених за текстом постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі №805/1930/18а, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2а-2555/11/2670, вбачається, що акти комісії (спеціальної комісії) з розслідування нещасного випадку на виробництві» не є, за своєю правовою природою, рішенням суб`єкта владних повноважень, що виключає можливість їх оскарження у передбаченому законом порядку. За фактом описаних за змістом позовної заяви обставин, було відкрито кримінальне провадження (внесено відомості до ЄДРДР) за попередньою кваліфікацією ч.2 ст.272 Кримінального кодексу України. На даний час триває досудове розслідування, жодна з осіб не має статусу підозрюваного, обвинуваченого, що виключає можливість встановлення вини ОСОБА_5 (працівника Відповідача) у загибелі дружини позивача. Вважає, що позивач належним чином не обґрунтував розмір заявленої до стягнення моральної шкоди, не надав належних доказів, що вказують на глибину його страждань, а також проігнорував факт задоволення його вимог зі сторони ТОВ «Промспецбуд» (роботодавця загиблої дружини позивача), що виключає можливість для прийняття до уваги судом зазначених в позовній заяві доводів, на підставі яких позивач формує розмір своїх вимог. Сукупність зазначених обставин вказує на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, а відтак і належних правових підстав для їх задоволення (а.с.74-76).

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.09.2019 відкрито провадження по справі.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.12.2019 розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову не застосовувались.

Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3 (а.с.60).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.9).

Відповідно до Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 27 липня 2018 о 13 год. 15 хв. на товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРОМСПЕЦБУД», затвердженого 18.09.2018 заступником начальника Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області В.Є. Катченко, причинами нещасного випадку, під час якого загинула дружина позивача, визнано: порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин механізмів; п.11, розділу 6, глави VII НПАОП 0.00-1.80-18 «Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання»; розділ «Вимоги до виконання робіт з автовишки «Проекту виконання робіт №616-ППР» «На ремонтно-відновлені роботи по улаштуванню торкет покриття залізобетонних стінових панелей корпусу збагачення РЗФ-1 ПрАТ «ПІВНГЗК»; невиконання вимог інструкції з охорони праці; вимоги п.3.5 «Інструкція з охорони праці для машиніста автовишки та автогідропідіймача ФОП ОСОБА_2 №01-18», затвердженої наказом ФОП ОСОБА_2 , від 11.06.2018 №7; вимоги п.2.3.1, 2.1.1 Посадової інструкції виконавця робіт дільниці загально-будівельних робіт №01 ремонтно-будівельного управління №2 , затверджено 04.05.2011. Особами, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є: ОСОБА_5 , машиніст автовишки, який працює у ФОП ОСОБА_2 , і який порушив вимоги безпеки під час експлуатації автопідйомника АПГ-22 в частині не встановлення підйомника на виносні опори перед виконанням робіт, чим порушив вимоги п.3.5. «Інструкції з охорони праці для машиніста автовишки та автогідропідіймача ФОП ОСОБА_2 №01-18», затвердженої наказом ФОП ОСОБА_2 від 11.06.2018 №7, розділ «Вимоги до виконання робіт з автовишки «Проекту виконання робіт №616-ППР» «На ремонтно-відновленні роботи по улаштуванню торкет покриття залізобетонних стінових панелей корпусу збагачення РЗФ-1 ПрАТ «ПІВНГЗК» та вимоги п.11 розділу 6 глави VII НПАОП 0.00-1.80-18 «Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання».

Висновком комісії встановлено, що нещасний випадок з малярем ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» ОСОБА_3 пов`язаний з виробництвом (а.с.10-18).

Отже, факт смерті потерпілої ОСОБА_3 від нещасного випадку на виробництві встановлений Актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1 від 18.09.2018.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган».

Згідно ст. 154 Кодексу законів про працю України, проектування виробничих об`єктів, розробка нових технологій, засобів виробництва, засобів колективного та індивідуального захисту працюючих повинні провадитися з урахуванням вимог щодо охорони праці. Виробничі будівлі, споруди, устаткування, транспортні засоби, що вводяться в дію після будівництва або реконструкції, технологічні процеси повинні відповідати нормативним актам про охорону праці.

Відповідно до ч.1 ст.155 Кодексу законів про працю України, жодне підприємство, цех, дільниця, виробництво не можуть бути прийняті і введені в експлуатацію, якщо на них не створено безпечних і нешкідливих умов праці.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, нещасний випадок стався з ОСОБА_3 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якої є відповідач - ФОП ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем в зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст.ст. 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України, які передбачають відповідальність за завдану моральну шкоду за умови відсутності між сторонами договірних зобов`язань, тобто так звана, система генерального делікту, відповідно до якої всяке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов`язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України в постановах № 6-123цс12 від 24.10.2012 року та № 6-120цс13 від 13.11.2013 року.

Внаслідок втрати дружини позивачу завдано глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя він перебував з нею в тісних сімейних стосунках, дружина завжди допомагала йому у будь-яких справах та підтримувала у складних життєвих ситуаціях. Дізнавшись про смерть дружини позивач зазнав емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі дружини нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, він постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого його лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про дружину постійно переслідують його. Отже, факт моральних страждань є очевидним.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, неналежного виконання своїх трудових обов`язків працівником відповідача та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Крім того, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань; з того, що ці страждання у позивача довічні.

Суд зазначає, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, тому вважає заявлену до стягнення суму 834600 грн. завищеною та не доведеною.

Отже, застосовуючи принцип розумності і справедливості, з урахуванням неможливості безпомилкового, математично виваженого підрахунку розміру компенсації моральної шкоди, суд вважає, що 25000 грн., буде тією мірою матеріальної компенсації в даному випадку, яка підлягає задоволенню та стягненню з відповідача.

Суд відхиляє заперечення відповідача, що позивачем в повному обсязі реалізовано його право на стягнення моральної шкоди у зв`язку із загибеллю його дружини при стягненні судом моральної шкоди на його користь з ТОВ «Промспецбуд», оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Сам по собі факт загибелі дружини позивача беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., від сплати якого звільнений позивач при подачі позову.

На підставі ст.ст.1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дружини внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складання повного рішення апеляційну скаргу в Дніпровський апеляційний суд через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 10.02.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: фізична особа-підприємць ОСОБА_2 , місце адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

СУДДЯ: