Дата документу 27.05.2021
Справа № 334/1143/18
Провадження № 2/334/2531/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Франчук Н.С.,

розглянувши відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав задоволено у повному обсязі. ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав у відношенні його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням 26 лютого 2021 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 21.01.2019 року задоволено. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав скасовано.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач у судовому засідання проти позову заперечував з тих підстав, що донька проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Обов`язки по вихованню дитини він виконує у повній мірі на відміну від матері, яка не цікавиться життям доньки.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Просить суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с.8). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2016 року по цивільній справі № 334/3204/16-ц, провадження № 2/334/2205/16, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини Серія НОМЕР_2 (а.с.9).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2017 року по цивільній справі № 334/4793/16-ц, провадження № 2/334/537/17 з ОСОБА_2 , було стягнуто аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісяця на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

Батько дитини - ОСОБА_2 , на обліку у нарколога, психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований вантажником цеху залізничного транспорту ПрАТ «Пологівський олійноекстракційний завод». Згідно довідки-характеристики наданої сільським головою ВК Воскресенської сільської ради, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично більше року проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю тіткою, матір`ю та братом. До виконавчого комітету скарг на адресу ОСОБА_5 не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за місцем мешкання батька: АДРЕСА_2 .

Згідно інформації Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 89 ЗМР, батько ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям доньки. Допомагає дитині під час сімейного навчання, контролює виконання освітньої програми. Мати дитини - ОСОБА_1 в період з листопада 2020 року по березень 2021 року не відвідувала адміністрацію та класного керівника закладу освіти.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справ відсутні докази, що дитина усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав її батька.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, за відсутності жодних доказів свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських прав, що можуть бути наслідком позбавлення останнього батьківських прав відносно доньки, суд вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, відносно його доньки, не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивачка в судовому засіданні не довела та не надала суду документальних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька, по відношенню до неї, батьківських прав, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

На підставі викладеного, ст. 164-167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 травня 2021 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.