Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/1423/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суду м. Черкаси в складі:

головуючого-судді - Позарецької С.М.,

при секретарі - Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката Джирма А.Л.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (в редакції від 02.04.2021р.) до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 роки померла двоюрідна тітка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнім місцем реєстрації якої є: АДРЕСА_1 , а місцем смерті м.Черкаси.

Померла не була одружена, власних дітей не мала, єдиним найближчим родичем є позивач по справі ОСОБА_1 , який у визначений законодавством термін звернувся до Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. з заявою про заведення спадкової справи та про прийняття спадщини.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 .

При огляді нотаріусом документів, що встановлюють родинні відносини між померлою та заявником, з`ясувалось, що відсутнє свідоцтво про одруження батьків померлої, тобто доказ підтвердження дошлюбного прізвища матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Єдиним підтвердженням шлюбу батьків померлої ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ) в 1934 році є довідка Златопольського району, Кіровоградської області про те, що архівних книг за 1934 - 1935 роки, 1936 рік не збереглося, тому дублікату свідоцтва про шлюб видати не має можливості.

Також існує підтвердження 29.03.1948р., засвідчене секретарем Златопольської сільради про те, що дійсно ОСОБА_7 вступила в шлюб з ОСОБА_4 в 1934 році.

Отже, як вказує позивач, поновити відомості про одруження батьків померлої позивачу не можливо.

У зв`язку з цим, виникла необхідність звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин про те, що померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем народження якої є м. Новомиргород (колишній Златополь), Кіровоградської області є двоюрідною тіткою позивача ОСОБА_1 , місцем народження якого є м. Черкаси.

Позивач зазначає, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Вказує, що дана справа повинна розглядатись за правилами позовного провадження, оскільки позивач звертається з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, який може вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Вказує, що йому не відомо про наявність інших потенційних спадкоємців на спадкове майно, та оскільки підставою для встановлення факту є отримання права на спадкування спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач звертається з позовом, оскільки, як на його думку, вбачається спір про право та з метою недопущення порушень будь-чиїх прав та законних інтересів.

Відповідачем по справі є рідний брат позивача ОСОБА_1 , який до нотаріуса не звернувся у визначений строк, але міг би бути потенційним спадкоємцем одної із позивачем черги і позивачу не відомо про його намір щодо даної спадщини.

Вважає, що факт родинних відносин можливо встановити лише в судовому порядку і цей факт необхідний йому для доведення родинних відносин з померлою при оформленні спадкових прав.

Крім того, долучено постанову приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. від 01.04.2021р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки відсутні документи, що встановлюють факт зміни прізвища матері спадкодавця ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на Святокум і не має можливості встановити факт родинних відносин, а як наслідок, - не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом сину.

Таким чином, посилаючись на ст.ст. 315 п.1 ч.1, 293 ч.1, 315 ч.4 ЦПК України, позивач просить суд, - встановити факт, що має юридичне значення про те, що померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 останнім місцем реєстрації якої є: АДРЕСА_1 , - є двоюрідною тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , внаслідок того, що мати померлої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 являлась рідною сестрою бабусі позивача ОСОБА_10 , 1905р. народження. Судові витрати позивач залишає за собою.

Ухвалою суду від 23.04.2021р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_1 відзив на позов не подано, але подано заяву від 14.05.2021р. про визнання позову. Зазначає, що у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання, просить розглянути справу за його відсутності. Крім того, вказує, що ознайомився із заявою, повністю визнає заявлені вимоги свого брата, всі дані відповідають дійсності, а тому просить встановити факт, який має юридичне значення про те, що померла ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 є двоюрідною тіткою ОСОБА_1 внаслідок того, що мати померлої ОСОБА_9 являлась рідною сестрою бабусі позивача ОСОБА_10 .

Враховуючи обставини позову, позицію відповідача, суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону, а тому відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд справи. Позивач та його представник просили в цьому засіданні проводити розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Джирма А.Л. повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на доводи, що викладені у позовній заяві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. від 01.04.2021р. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, - відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки відсутні документи, що встановлюють факт зміни прізвища матері спадкодавця ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на Святокум і не має можливості встановити факт родинних відносин, а як наслідок, - не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом сину.

При цьому, у постанові приватного нотаріуса зазначено, що заведено спадкову справу №52/2020 та проведено реєстрацію у Спадковому реєстрі за №66454087 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заяви спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Зазначена заява зареєстрована у книзі реєстрації спадкових справ за №155. У результаті перевірок у Спадковому реєстрі, про що свідчить інформаційна довідка із Спадкового реєстру (спадкові справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №61772114 від 22.09.2020р., встановлено, що спадкові справи після смерті ОСОБА_2 іншими нотаріусами не заводились, заповіти ОСОБА_2 за життя не складались, спадкові договори не укладалися. Крім того, будь-яких інших спадкоємців, відповідно до матеріалів спадкової справи, немає. Спадщина складається з квартири АДРЕСА_2 .

Отже, беззаперечно встановлено факт того, що інші спадкоємці, крім позивача, до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися, а тому нічим не доведеними є обставини про те, що відповідач ОСОБА_1 є потенційним спадкоємцем одної із позивачем черги.

Крім того, відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно тощо.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в: - недотриманні сторонами в момент вчинення правочину вимог закону (ст. 215 ЦК); - поширення про особу недостовірної інформації (ст. 277 ЦК); - розкриття таємниці про стан здоров`я особи (ст. 286 ЦК); - піддання фізичної особи катуванню, жорстокому або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню (ст. 289 ЦК); - неповага до гідності та честі особи (ст. 297 ЦК); - протиправне позбавлення права власності чи його обмеження (ст. 321 ЦК); - безпідставне заволодіння особою майном іншої особи-власника (ст. 387 ЦК); - створення власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК); - неправомірне використання твору без згоди автора (ст. 443 ЦК); - невиконання чи неналежне виконання умов зобов`язання (ст. 610 ЦК); - безпідставна одностороння відмова від договору (ст. 651 ЦК); - продаж товару неналежної якості (ст. 678 ЦК); - втрата (нестача) чи пошкодження речі (ст. 951 ЦК); - спричинення фізичній чи юридичній особі майнової чи немайнової (моральної) шкоди (ст. ст. 1166 - 1167 ЦК).

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права. Таким випадком може бути невизнання нотаріусом дійсності на цього стороною правовстановлюючого документа при укладенні договору.

Оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Якщо таким органом є суд, то особа, чиє право оспорюється, може вимагати його визнання шляхом звернення із зустрічним позовом.

Визначеними ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)справедливість, добросовісність та розумність.

Під судовим захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Тобто, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання чи оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Така позиція відповідає усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду.

Суд вважає, що позивачем не наведені жодні обставини, які свідчать про наявність цивільного спору із відповідачем, який протягом строку, встановленого ЦК України, не звертався до нотаріуса щодо прийняття спадщини; відсутні дані вважати (і відповідач про це не заявив), що відповідачем подано до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадкування, чи подано до суду позовну заяву про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно (або про наявність судових рішень, які набрали законної сили) тощо. На думку суду, сам по собі факт наявності постанови приватного нотаріуса про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, не свідчить про наявність цивільного спору, враховуючи, що суд розглядає справу, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи.

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки заявлений ним позов фактично містить у собі лише одну єдину позовну вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (встановлення факту родинних відносин) та не стосується захисту права цивільного, тобто задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту прав позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268, 206 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 11.06.2021р.

Головуючий: С. М. Позарецька