Справа № 202/3196/21
Провадження №2/202/1876/2021
УХВАЛА

Іменем України

08 червня 2021 року м.Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєва Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з усього рухомого майна, належного їй, накладеного на підставі постанови державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: 36829389, виданої 17.12.2013 року, номер запису про обтяження 9961294 від 16.01.2014 року, зареєстрований Дніпропетровським міським управлінням юстиції.

Перевіривши матеріали справи, встановлено, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

За вимогами ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 грн. 00 коп.

Так, позивачем до матеріалів позовної заяви додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, відповідно до якого позивач просить звільнити його від сплати судового збору на підставі довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №608236.

Разом з тим, до позовної заяви не додано вищезазначеної довідки на підтвердження підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, та не додано квитанцію про сплату судового збору у сумі 908 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у резолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт, його вартість, на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому це майно передається у володіння.

Проте, всупереч наведеного позивач просить зняти арешт з усього нерухомого майна, належного йому, яким саме майном перешкоджає користуватися та розпоряджатися наявний арешт.

Таким чином позивачу необхідно сплатити судовий збір за другу вимогу немайнового характеру відповідно до Закону України «Про судовий збір» або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також зазначити конкретне майно, з якого необхідно зняти арешт (вид, місцезнаходження, вартість (якщо відома), докази, які підтверджують право власності на таке нерухоме майно.

Як передбачено ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, оскільки встановлено, що позовна заява подана з порушенням вимог ЦПК України, вважаю, що її слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених вище недоліків.

При винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та "Круз проти Польщі" від 19.06.2001.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, залишення позовної заяви без руху, відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий розгляд та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту, залишити без руху, надати позивачеві строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, інакше заява буде вважатися неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.А.Ісаєва