ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/240/20

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/573/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивачі: заступник прокурора Чернігівської області (після перейменування - заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури), Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області у складі судді Лібстера А.С. від 27 січня 2021 року, місце ухвалення рішення смт. Куликівка, дата складання повного тексту рішення 03.02.2021 року, у справі за позовом заступника прокурора Чернігівської області (після перейменування - заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури) в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу щодо передачі у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу щодо передачі у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, в якому просив: визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.07.2018 року №25-4811/14-18-сг Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер :03:002:1189, для індивідуального садівництва із земель державної власності Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, здійснену 03.07.2018 року, та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 26922422. У позові заступник прокурора Чернігівської області просив стягнути з відповідачів на користь прокуратури Чернігівської області судовий збір в сумі 4 042 грн. В обґрунтування вимог заявленого позову заступник прокурора Чернігівської області посилався на ті обставини, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12.10.2016 року №25-16403/14-16-сг, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , їй надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка розташована на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, орієнтовним розміром земельної ділянки 0,12 га. В подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.07.2018 року №25-4811/14-18-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :03:002:1189), розташованої на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за межами населеного пункту, та передано їй у власність для ведення садівництва. На підставі вказаного наказу ОСОБА_1 03.07.2018 року за №26922422 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1189 для ведення садівництва. Доводи позовної заяви вказують, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.07.2018 року №25-4811/14-18-сг Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, виданий незаконно та з порушенням вимог земельного законодавства, і за даних обставин, підлягає визнанню недійсним, виходячи із наступного. Пам`ятка археології місцевого значення, поселення Ледань II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст. (№2975 Чр) розташована на великому піщаному підвищенні у лівобережній заплаві р. Десна, на південному березі озера Ледань (стариця р.Десни), на державний облік взята рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 28.07.1987 року №19. Наказом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 23.05.2017 року №177 (зі змінами і доповненнями) пам`ятка археології місцевого значення Ледань II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст. включена до Переліку пам`яток археології Чернігівської області, що підлягають занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України Про охорону культурної спадщини (у редакції на час прийняття спірного рішення) визначено, що пам`ятки археології, що набули такого статусу відповідно Закону УРСР Про охорону і використання пам`яток історії та культури від 13.07.1978 року, визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону. Доводи позовної заяви зазначають, що вказане доводить, що поселення Ледань має статус пам`ятки археології місцевого значення, відповідно до вимог чинного законодавства. У жовтні 2016 року відповідач ОСОБА_1 зверталась до Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації із заявою щодо приватизації земельної ділянки площею 0,12 га по АДРЕСА_1 . Департамент рекомендував проведення археологічної розвідки на предмет наявності чи відсутності об`єктів археологічної спадщини, оскільки зазначена земельна ділянка була розташована у безпосередній близькості від пам`ятки археології ІНФОРМАЦІЯ_1 . У грудні 2016 року на зазначеній земельній ділянці була проведена археологічна розвідка з шурфуванням, що дало можливість розширити територіальні та хронологічні межі поселення Ледань (наказом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 23.05.2017 року №177), чим підтверджується, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 , сформована за рахунок земель історико-культурного призначення. Доводи позовної заяви стверджують, що землі, на яких розташована пам`ятка археології місцевого значення Ледань ІІ тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст., є землями історико-культурного призначення, а тому, відповідно до положень статті 150 Земельного кодексу України, є обмеженим у обороті об`єктом. Доводи позовної заяви вказують, що частиною 3 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам`яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягають також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини. Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області Пономаренко М.І. передано у власність безоплатно земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,12 га для садівництва, проте, за інформацією Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації від 26.03.2019 року №15-1076/8, від 27.05.2019 року №15-1844/8, від 19.08.2019 року №15-2807/8, від 05.12.2019 року №15-4073/8, зазначена ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення Ледань II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст., затвердженої рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 28.07.1987 року №19. Доводи позовної заяви зазначають, що у порушення вимог статті 186-1 Земельного кодексу України, відбулось відчуження землі історико-культурного призначення без погодження із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини - Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації. Доводи позовної заяви стверджують, що при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області проіґноровано вимоги законодавства, яким встановлено спеціальний режим використання земель історико-культурного призначення. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області прийняло наказ про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 без обмежень, як того вимагає Закон України Про охорону культурної спадщини, та укладення охоронного договору, в якому істотною умовою є обов`язок власника забезпечити збереження пам`ятки на землях, якими він користується. Доводи позовної заяви вказують, що ОСОБА_1 , будучи власником земельної ділянки, у межах якої розташовується об`єкт археологічної спадщини, звільнена від обов`язку його збереження або утримання від вчинення дій, що загрожують його збереженню і тягнуть втрату ним свого значення. Прокуратура області листами від 20.05.2019 року, 19.07.2019 року, 27.11.2019 року повідомляла Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації про виявлені порушення, проте, вказані порушення не були усунуті, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом в інтересах держави.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 27.01.2021 року відмовлено у задоволенні позову заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу щодо передачі у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

В апеляційній скарзі заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури просить скасувати рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 27.01.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, а також стягнути з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури сплачену суму судового збору. Доводи апеляційної скарги вказують, що при розгляді даного спору по суті суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального закону, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції від 27.01.2021 року підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги зазначають, що висновок суду першої інстанції відносно того, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель історико-культурного призначення, є необґрунтованим, оскільки такий висновок спростовується матеріалами справи. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , вивчаючи можливість приватизації земельної ділянки, звернулась із заявою до Департаменту культури і туризму, національностей та релігії Чернігівської облдержадміністрації, за результатами розгляду якої ОСОБА_1 листом від 07.10.2016 року №15-2626/8 було проінформовано про необхідність проведення археологічного обстеження земельної ділянки, оскільки вона знаходиться у безпосередній близькості від пам`ятки археології місцевого значення Ледань ІІ тис. до н.е. Доводи апеляційної скарги стверджують, що на замовлення саме ОСОБА_1 ДП Старожитності Полісся 15.11.2016 року було проведено археологічну розвідку спірної земельної ділянки, за результатами якої зафіксовано наявність культурного шару товщиною 0,7-0,9 м на всій території земельної ділянки, земельна ділянка містить фрагменти ліпної кераміки доби неоліту (5-4 тис. до н.е.), бронзи (2-1 тис. до н.е.) та кругової кераміки доби Київської Русі ХІІ - перша половина ХІІІ ст., що стало підставою для розширення хронологічних та територіальних меж поселення Ледань. Доводи апеляційної скарги вказують, що визначальною підставою для віднесення земель до категорії історико-культурного призначення законодавцем вказано не наявність проекту землеустрою, а факт розташування на них пам`яток культурної спадщини. Доводи апеляційної скарги зазначають про помилковість висновку суду першої інстанції відносно того, що чинним законодавством України правова охорона надається лише об`єктам культурної спадщини, які внесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, адже чинні законодавчі акти визначають, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури республіканського чи місцевого значення, відповідно до Закону Української РСР Про охорону і використання пам`яток історії та культури відносяться до пам`яток культурної спадщини. Доводи апеляційної скарги стверджують, що матеріалами справи доведено, що поселення Ледань має статус пам`ятки місцевого значення, відповідно до вимог законодавства, а земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_1 , входить в межі пам`ятки археології, що підтверджено спеціально уповноваженими органами. Доводи апеляційної скарги вказують, що жодним чином не свідчить про законність дій відповідачів наявність на спірній земельній ділянці побудованого будинку, який перебуває у власності ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що знаючи про розташування на спірній земельній ділянці пам`ятки археології місцевого значення поселення ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачем було ухвалено рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 без обмежень, визначених Законом України Про охорону культурної спадщини та укладення охоронного договору, в якому істотною умовою є обов`язок власника забезпечити збереження пам`ятки на землях, якими він користується. Доводи апеляційної скарги стверджують, що земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована на території земель історико-культурного призначення, пам`ятки культурної спадщини місцевого значення поселення ІНФОРМАЦІЯ_1 , вибула із державної власності без погодження із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини, всупереч вимогам ч.3 статті 186-1 Земельного кодексу України, що підтверджено інформацією Департаменту культури і туризму, національностей та релігій від 27.05.2019 року №15-1844/8. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд зазначив про проходження проектом державної експертизи, проте, вказане не свідчить про законність передачі у власність земельної ділянки. Доводи апеляційної скарги зазначають, що загальний суспільний інтерес у контролі за правомірним використанням і розпорядженням землями державної власності з метою забезпечення рівності всіх громадян України при реалізації права на землю переважає приватний інтерес ОСОБА_1 у збереженні права на земельну ділянку. Доводи апеляційної скарги стверджують, що певні випадки порушень, на які особа посилається, як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 27.01.2021 року.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Лепська Н.П. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - Будлянський В.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 27.01.2021 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Марченко Н.І. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 27.01.2021 року.

В судове засідання апеляційного суду представник Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.74,75,94,95, том 2), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, 03.07.2018 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером :03:002:1189, площею 0,12 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13, том 1).

Дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність, для індивідуального садівництва, розташованої на території Горбівської сільської ради, Куликівського району Чернігівської області, орієнтовним розміром земельної ділянки 0,12 га, було надано наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12.10.2016 року №25-16403/14-16-сг (а.с.25, том 1).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.07.2018 року №25-4811/14-18-сг Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_1 на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області. Надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер :03:002:1189), для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с.27, том 1).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 28.04.1987 року №119 на державний облік, серед інших, взято пам`ятку археології Поселення ІІ тис. до н.е. ХІІІ ст. в с.Уборки Горбівської сільської ради Куликівського району (а.с.29, том 1).

Згідно з паспортом та обліковою карткою Поселення Ледань, пам`ятка датується 2-м тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст. н.е., відкрита у 1985 році, знаходиться у с. Уборки Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, біля озера Ледань. Поселення розміщене за 2 км на північний схід від с. Уборки, на підвищенні біля озера Ледань і озера Вовча Долина. Зайняте будовами і городом колгоспної дачі, площа поселення 2 га, культурний шар має потужність 0,2 м. Границі охоронної зони регулювання забудови - за 50 м від межі поширення культурного шару (а.с.30-32, том 1).

Відповідно до наказу Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 23.05.2017 року №177 Про впорядкування обліку об`єктів культурної спадщини, поселення Ледань увійшло до переліку пам`яток археології Чернігівської області, рекомендованих для занесення до Держаного реєстру нерухомих пам`яток України (а.с.33-35, том 1).

Згідно з обліковою карткою поселення Ледань та схемою-планом розташування, граничні межі поселення не визначені, у 1985 році площа поширення культурного шару складала 2 га. При роздержавленні земель колективного сільськогосподарського підприємства Дружба Горбівської сільської ради нанесене на карту землекористування на площі 6,32 га, затверджене рішенням Куликівської районної ради народних депутатів Чернігівської області від 24.12.1993 року, і занесене до форми 6-зем., як землі історико-культурного призначення. У 2016 році межі поселення розширені у північно-східному напрямку до площі 6,37 га (а.с.36-37, том 1).

Департамент культури і туризму, національностей та релігій листом від 07.10.2016 року повідомляв ОСОБА_1 , що археологічне обстеження земельної ділянки поблизу с.Уборки Куликівського району Чернігівської області не проводилось, об`єкти археологічної спадщини на її території невідомі, але їх наявність можлива. ОСОБА_1 було повідомлено, що питання про приватизацію вказаної земельної ділянки може бути додатково розглянуто після отримання даних археологічної розвідки на предмет наявності чи відсутності об`єктів археологічної спадщини (а.с.40, том 1).

Згідно з технічним паспортом та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.44-47, том 1), ОСОБА_1 є власником садового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Загальна площа: 56,9 кв.м, дата державної реєстрації права власності: 18.03.2016 року.

На замовлення ОСОБА_1 проводилась археологічна розвідка земельної ділянки, згідно з висновком про проведення якої від 05.12.2016 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,12 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва знаходиться на північно-східній околиці с.Уборки. Висновок щодо можливості відведення земельної ділянки: з урахуванням наведених результатів археологічних досліджень, культурний шар товщиною 0,70-0,90 м зафіксований на всій території ділянки і містить фрагменти ліпної кераміки доби неоліту (5-4 тис. до н.е.), бронзи (2-1 тис. до н.е.) та кругової кераміки доби Київської Русі ХІІ - перша пол. ХІІІ ст., що дає підставу для розширення хронологічних та територіальних меж поселення ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.48,49, том 1).

Згідно інформації відділу у Куликівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.05.2020 №173/408-20, наявна у Державному земельному кадастрі земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер :03:002:1189 для індивідуального садівництва не відноситься до земель історико-культурного призначення. Межі даної земельної ділянки (кадастровий номер :03:002:1189) із земель державної власності Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області згідно з даними Державного земельного кадастру не входять до меж пам`яток археології місцевого значення поселення Ледань ІІ тис. до н.е., XII - XIII ст. (№2975-Чр), взятого на державний облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 28.04.1987 року № 119 (а.с.82, том 1).

Відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 22.03.2018 року №2081/82-18 (а.с.127, том 1), проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, загальною площею 0,12 га на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, відповідає вимогам земельного законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.01.2021 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції з врахуванням фактичних обставин справи та приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу щодо передачі у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. При цьому, судом першої інстанції було взято до уваги положення статей: 19, 20, 53, 54, 84; ч.6, ч.7 статті 118 Земельного кодексу України, статей: 1,13; ч.1,ч.2 статті 14; ч.1 статті 23; 31; ч.3 статті 37 Закону України Про охорону культурної спадщини.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.01.2021 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 27.01.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що висновок суду першої інстанції відносно того, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель історико-культурного призначення, є необґрунтованим, оскільки такий висновок спростовується матеріалами справи. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , вивчаючи можливість приватизації земельної ділянки, звернулась із заявою до Департаменту культури і туризму, національностей та релігії Чернігівської облдержадміністрації, за результатами розгляду якої ОСОБА_1 листом від 07.10.2016 року №15-2626/8 було проінформовано про необхідність проведення археологічного обстеження земельної ділянки, оскільки вона знаходиться у безпосередній близькості від пам`ятки археології місцевого значення Ледань ІІ тис. до н.е. Доводи апеляційної скарги стверджують, що на замовлення саме ОСОБА_1 ДП Старожитності Полісся 15.11.2016 року було проведено археологічну розвідку спірної земельної ділянки, за результатами якої зафіксовано наявність культурного шару товщиною 0,7-0,9 м на всій території земельної ділянки, земельна ділянка містить фрагменти ліпної кераміки доби неоліту (5-4 тис. до н.е.), бронзи (2-1 тис. до н.е.) та кругової кераміки доби Київської Русі ХІІ - перша половина ХІІІ ст., що стало підставою для розширення хронологічних та територіальних меж поселення Ледань. Доводи апеляційної скарги вказують, що визначальною підставою для віднесення земель до категорії історико-культурного призначення законодавцем вказано не наявність проекту землеустрою, а факт розташування на них пам`яток культурної спадщини. Доводи апеляційної скарги зазначають про помилковість висновку суду першої інстанції відносно того, що чинним законодавством України правова охорона надається лише об`єктам культурної спадщини, які внесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, адже чинні законодавчі акти визначають, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури республіканського чи місцевого значення, відповідно до Закону Української РСР Про охорону і використання пам`яток історії та культури відносяться до пам`яток культурної спадщини. Доводи апеляційної скарги стверджують, що матеріалами справи доведено, що поселення Ледань має статус пам`ятки місцевого значення, відповідно до вимог законодавства, а земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_1 , входить в межі пам`ятки археології, що підтверджено спеціально уповноваженими органами. Доводи апеляційної скарги вказують, що жодним чином не свідчить про законність дій відповідачів наявність на спірній земельній ділянці побудованого будинку, який перебуває у власності ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що знаючи про розташування на спірній земельній ділянці пам`ятки археології місцевого значення поселення ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачем було ухвалено рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 без обмежень, визначених Законом України Про охорону культурної спадщини та укладення охоронного договору, в якому істотною умовою є обов`язок власника забезпечити збереження пам`ятки на землях, якими він користується. Доводи апеляційної скарги стверджують, що земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована на території земель історико-культурного призначення, пам`ятки культурної спадщини місцевого значення поселення ІНФОРМАЦІЯ_1 , вибула із державної власності без погодження із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини, всупереч вимогам ч.3 статті 186-1 Земельного кодексу України, що підтверджено інформацією Департаменту культури і туризму, національностей та релігій від 27.05.2019 року №15-1844/8. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд зазначив про проходження проектом державної експертизи, проте, вказане не свідчить про законність передачі у власність земельної ділянки. Доводи апеляційної скарги зазначають, що загальний суспільний інтерес у контролі за правомірним використанням і розпорядженням землями державної власності з метою забезпечення рівності всіх громадян України при реалізації права на землю переважає приватний інтерес ОСОБА_1 у збереженні права на земельну ділянку. Доводи апеляційної скарги стверджують, що певні випадки порушень, на які особа посилається, як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.01.2021 року, виходячи із наступного.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що на день розгляду справи в суді поселення Ледань визнано пам`яткою, що було документально оформлено у 1985-1989 роках, однак, із заявленою площею 2 га. Розширення площі пам`ятки знаходиться на стадії подання до Міністерства культури України з 2017 року. У Державному реєстрі нерухомих пам`яток України, до якого входить Реєстр пам`яток місцевого значення, які є відкритими та загальнодоступними, поселення Ледань не значиться.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач, на якого покладено функції охорони культурної спадщини, не вжив заходів щодо охорони виявленого об`єкта культурної спадщини, шляхом повідомлення в письмовій формі власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).

Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області у хронологічний період з 2016 року по 2018 року розглядало заяву ОСОБА_1 , проте, на момент прийняття рішення про приватизацію земельної ділянки відповідні відомості про зміну цільового призначення земельної ділянки або дані про віднесення ділянки до земель історико-культурного призначення до Державного земельного кадастру внесені не були.

За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з врахуванням, що земельна ділянка нерухомого пам`ятника місцевого значення поселення ІНФОРМАЦІЯ_1 до цього часу не сформована, у Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та відповідача ОСОБА_1 не було підстав для звернення з приводу питання погодження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки до органів охорони культурної спадщини.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва загальною площею 0,12 га на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області пройшов державну експертизу, відповідно до Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації. Згідно положень статті 1 Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації, державна експертиза землевпорядної документації - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об`єктів експертизи. Відповідно до статті 2 вказаного Закону, правову основу державної експертизи землевпорядної документації складають Конституція України, Земельний кодекс України, Закон України Про землеустрій, цей Закон, закони України та інші нормативно-правові акти, що регулюють відносини у сфері державної експертизи.

Відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 22.03.2018 року №2081/82-18 експерта державної експертизи ОСОБА_2 (а.с.127, том 1), проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, загальною площею 0,12 га на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, відповідає вимогам земельного законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Не заперечуючи того факту, що на приватизованій ОСОБА_1 земельній ділянці виявлена пам`ятка археології, яка є топографічно визначеною, та не заперечуючи її можливої історичної цінності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вона була приватизована внаслідок неналежного виконання уповноваженими органами своїх обов`язків. У зв`язку з даними обставинами, суд першої інстанції вважав за неможливе покладення на фізичну особу - відповідача ОСОБА_1 негативних наслідків дій суб`єктів владних повноважень у вигляді фактичного позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна.

При вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги рішення Європейського Суду з прав людини від 16.02.2017 року, остаточне 16.05.2017 року у справі Кривенький проти України (Заява №43768/07), а також рішення Європейського Суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі Стретч проти Об`єднаного королівства (Заява №44277/98).

При цьому необхідно зазначити, що при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватись справедливий баланс між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, включно з її другою частиною. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Як вбачається із сталої практики Європейського Суду з прав людини, застосовуючи Перший Протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Захист права власності, Європейський Суд з прав людини виходить з того, що як правило, самого факту державної реєстрації достатньо для виникнення у держави обов`язку належного врядування. Принцип належного врядування означає, зокрема, що держава не може виправляти помилки при визнанні переходу права власності майна до заявника коштом заявника. Зокрема, визнання недійсним титулу на майно не звільняє державу від обов`язку сплатити адекватну компенсацію чи інше належне відшкодування добросовісному набувачеві.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що задоволення вимог заявленого позову призведе до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав фізичної особи, зазначив у оскаржуваному рішенні від 27.01.2021 року, що на даний час позивач не позбавлений можливості, в порядку приписів статті 23 Закону України Про охорону культурної спадщини укладення охоронного договору щодо об`єкту культурної спадщини або її частини.

Відповідно до наказу Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 23.05.2017 року №177 Про впорядкування обліку об`єктів культурної спадщини, поселення Ледань увійшло до переліку пам`яток археології Чернігівської області, рекомендованих для занесення до Держаного реєстру нерухомих пам`яток України. При цьому, даним наказом організаційно-методичному центру контролю і технагляду закладів культури і туризму було наказано підготувати подання до Міністерства культури України щодо занесення щойно виявлених об`єктів та пам`яток культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (а.с.33-35, том 1). Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції прийняв до уваги ті обставини, що відповідні докази виконання вказаного наказу суду не надані. Крім того, як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 27.01.2021 року, за даних обставин, спірний об`єкт має статус щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, при цьому, питання про його віднесення до пам`ятки археології у виявлених у 2016 році межах та додатковій площі, остаточно не вирішено.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована на території земель історико-культурного призначення, пам`ятки культурної спадщини місцевого значення поселення ІНФОРМАЦІЯ_1 , вибула із державної власності без погодження із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини, всупереч вимогам ч.3 статті 186-1 Земельного кодексу України, що підтверджено інформацією Департаменту культури і туризму, національностей та релігій від 27.05.2019 року №15-1844/8.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.01.2021 року, виходячи із наступного. Як вбачається із інформації Департаменту культури і туризму, національностей та релігій від 27.05.2019 року №15-1844/8 (а.с.39, том 1), земельна ділянка площею 0,12 га по АДРЕСА_1 у безпосередній близькості від пам`ятки археології місцевого значення поселення ІНФОРМАЦІЯ_1 ІІ тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст. (№2975-Чр), взятого на державний облік рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 28.04.1987 року №119. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що згідно матеріалів справи, площа пам`ятки у 1987 році становила тільки 2 га. При цьому, якщо спірна земельна ділянка входила у визначені у 1985-1987 роках межі історичної пам`ятки, то вимоги про проведення додаткової археологічної розвідки та повідомлення про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у безпосередній близькості до археологічної пам`ятки, були безпідставними.

З врахуванням приписів ч.1 статті 20 Земельного кодексу України, яка регламентує встановлення та зміну цільового призначення земельних ділянок, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що за відсутності відповідного рішення про віднесення спірної земельної ділянки до певної категорії земель, є передчасними доводи позовної заяви відносно того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель історико-культурного призначення.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що дозвіл на розробку проекту землеустрою було надано ОСОБА_1 12.10.2016 року, затверджено проект землеустрою 02.07.2018 року, археологічна розвідка завершена 05.12.2016 року, державна експертиза проекту землеустрою була закінчена 22.03.2018 року. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що з грудня 2016 року по липень 2018 року позивач мав достатньо часу для впорядкування відповідного статусу спірної земельної ділянки, проте, належних дій з даного приводу вчинено не було.

На підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу щодо передачі у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.01.2021 року, ухваленого з додержанням норм права, та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури необхідно залишити без задоволення, а рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 27.01.2021 року - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: