САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2779/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретареві Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради про визначення місця проживання дитини.

09 липня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (том 1 а.с.37-38).

28 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.07.2009 між ним та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, зареєстрований Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного територіального управління Міністерства юстиції, актовий запис №181. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також вони спільно виховували доньку ОСОБА_2 від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всі в чотирьох мешкали у його квартирі. На протязі років спільного життя їх сім`я переживала різні життєві етапи. Він в інтересах спільної дитини намагався зберегти сім`ю, але в лютому 2020 року стосунки були зіпсовані остаточно та іншого варіанту, як розірвання шлюбу він не бачив. З метою уникнення сварок, він 18.02.2020 тимчасово переїхав мешкати до своїх батьків, надавши відповідачу час зібрати речі та переїхати до своєї квартири за адресою її реєстрації. Відповідач залишилася тимчасово мешкати в його квартирі разом з їх спільним сином та її донькою від першого шлюбу. Він бачився та спілкувався з сином, у лютому на його утримання передавав кошти на суму 10000 грн. Приблизно з кінця лютого син ОСОБА_3 за власним бажаннями та згодою матері переїхав мешкати до нього в будинок його батьків. 17.03.2020 ним було подано заяву до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про розірвання шлюбу. На момент подання позову про розірвання шлюбу у нього не було на меті юридично визначати з ким буде проживати дитина, вважав, що вони можуть вирішити це в позасудовому порядку. Однак, після подання позовної заяви до суду про розірвання шлюбу, ним було з`ясовано низку нововиявлених обставин застосування до сина морального та фізичного тиску, через що дитина за власним бажанням пішла жити до нього і відмовилась повертатись до матері та вже майже 6 місяців проживає з ним у будинку його батьків. Мати відповідача ОСОБА_5 зареєстрована та мешкає за реєстрацією місця проживання відповідача, бо власного житла немає. Зі слів сина, його бабуся ОСОБА_5 постійно застосовувала до нього фізичний та моральний тиск, а саме: неодноразово зачиняла його в коморі та залишала без світла, дозволяла собі в присутності дитини повністю роздягатися, в душі змушувала дитину мити їй спину і голову, обрізати нігті на ногах, ставила сина на коліна і вимагала просити в неї вибачення за те, що її донька вийшла заміж за нього і що вона гідна кращого чоловіка. Свідком такого відношення до сина була його рідна сестра, яка згодом почала ображати його, зачиняти в коморі з вимкненим світлом та застосовувати фізичне насильство. Відповідач знала про таке ставлення до сина, оскільки зі слів сина, він неодноразово про це їй розповідав і вона випускала його з комори повертаючись додому. Сину було заборонено все йому розповідати під страхом фізичного та морального насилля. Тому дитина боялася і нічого не розповідала ні йому, ні його батькам. Він та його батьки помітили, що ОСОБА_6 панічно боїться темряви. Таким чином лише після того, як син залишився з ним проживати, він розповів про всі знущання та образи, які до нього застосовувалися з боку бабусі та його сестри. Про вказані обставини відповідач знала і забороняла йому це розповідати, не захищала його, не виконувала свої батьківські обов`язки в повному обсязі, її байдужість призвела до тяжкого морального і нервового стану сина. Він має задовільний рівень батьківського потенціалу. Між ними та дитиною існує емоційний контакт. 15.06.2020 в медичному центрі «Покровський» після спілкування з лікарем-неврологом, ОСОБА_6 було встановлено діагноз «неврозоподібний синдром», поставлено на облік і рекомендовано пройти курс лікування медичними препаратами. Лікування у дитинячого психолога та лікаря невролога продовжується. Дитина відчуває себе у безпеці пороч з ним та його батьками і немає бажання спілкуватися з матір`ю та членами її родини, хоча він йому не забороняє. Він в березні і квітні 2020 року, перерахував на банківську карту відповідача кошти на загальну суму 13000 грн. Згодом він дізнався, що відповідач придбала для своєї матері дороги мобільний телефон, тобто витрачає кошти не на свої життєво необхідні потреби, а на потреби своєї матері, не піклуючись про потреби сина і у травні 2020 року припинив переказ коштів, повідомивши відповідача. Розуміючи, що кошти на своє утримання та утримання своєї матері та доньки більше не буде, 18.05.2020 відповідач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу їй наказу про стягнення з нього аліментів. Відповідача хвилював не син, а отримання коштів, у зв`язку з чим вона намагалася ввести суд в оману та отримати аліменти на утримання сина, який з нею на той час вже більше 2,5 місяців не мешкає. Відповідач жодного разу не приїздила до сина, лише телефонувала. Дитина ОСОБА_7 має проживати з ним, оскільки це насамперед відповідає його власній волі та бажанню. Він має стабільну роботу, власну квартиру. Для дитини створені необхідні умови для проживання та навчання. Просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом із батьком дитини ОСОБА_1 (том 1 а.с.43-51).

13 квітня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. Підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради про визначення місця проживання дитини закрито та призначено справу до судового розгляду по суті ( том 2 а.с.56, 57).

Від ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Від ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення в повному обсязі.

Враховуючи позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с.20).

12 червня 2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с.67).

Висновком Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, у зв`язку з тим, що комісія не може об`єктивно сформувати свою думку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається за доцільне винести питання про встановлення місця проживання малолітньої дитини на розгляд судового засідання Самарського районного суду м. Дніпропетровська (том 1 а.с.110-112).

Позивач ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що дитина за власним бажанням пішла жити до нього, відмовилася повертатись до матері, він має стабільну роботу, власну квартиру та вважає, син ОСОБА_3 має мешкати з ним, оскільки це відповідає його власній волі та бажанню.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Малолітній ОСОБА_3 , мешкає разом з батьком ОСОБА_1 , який піклується про сина, забезпечує його всім необхідним для розвитку та виховання, приділяє дитині достатньо уваги. Батько ОСОБА_1 має самостійний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами. Мати ОСОБА_2 мешкає окремо від сина, однак матеріально забезпечує сина. Обставин, які б могли зашкодити розвитку дитини в разі визначення місця проживання останнього разом з батьком, судом не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, а також вік дитини, стан здоров`я, факт визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 160-161 СК України, ст.ст. 10-13, 76-84, 141, 206, 223, 258-259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради (Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт Іларіонове, вул. Робоча, буд.19, ) про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев