Номер провадження 2/754/2433/21
07 травня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого - судді Галась І.А.,
при секретарі - Ігнатенко Я.М.
за відсутності сторін
розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу,
Позивач - ТДВ СК «Альфа-Гарант», через представника звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з вищезазначеною позовною заявою.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 червня 2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0252730, забезпечений транспортний засіб «Mazda», реєстраційний № НОМЕР_1 .
Предметом зазначеного вище договору є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зазначеної постанови, Відповідач після вчинення вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП.
04 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого.
21 грудня 2017 року довірена особа власника транспортного засобу «Lexus», реєстраційний № НОМЕР_2 , звернулася до Позивача із заявою про страхове відшкодування, а також страховику було надано необхідні документи для виплати страхового відшкодування.
08 грудня 2017 року було складено Звіт № 1079 про оцінку пошкодженого ТЗ, згідно якого слідує, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Lexus», реєстраційний № НОМЕР_2 , складає: 1 058 284 грн. 63 коп.
12 квітня 2018 року, Позивачем було складено страховий акт і розрахунок страхового відшкодування, на підставі яких була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 99 000 грин . 00 коп. (з попереднім вирахуванням франшизи у розмірі 1 000,00 грн.) на користь ОСОБА_4 .
Таким чином, до Позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток -Відповідача.
09 жовтня 2018 року Позивач звернувся до Відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (вих. № 5557).
Однак вказане звернення було проігноровано та станом на момент подання даної позовної заяви до суду, з боку Відповідача не було здійснено жодних виплат/відшкодувань на користь Позивача за вищевказаним страховим випадком.
Посилаючись на викладені обставини справи, представником позивача заявлені наступні вимоги:
-прийняти позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження;
-ухвалити рішення, яким стягнути з Відповідача - ОСОБА_1 на користь Позивача - ТДВ СК «Альфа-Гарант» збитки в порядку регресу в сумі 99 000 (дев`яносто дев`ять тисяч) грн. 00 коп.;
-стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 102,00 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року відкрито провадження в справі за позовом ТДВ СК «Альфа - Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник Позивача - ТДВ Страхової компанії «Альфа - Гарант» -Стасів В.І. не з`явився. В поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляв. Будь-яких заяв клопотань зі сторони Відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06 червня 2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0252730, забезпечений транспортний засіб «Mazda», реєстраційний № НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається наступне.
04 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого.
21 грудня 2017 року довірена особа власника транспортного засобу «Lexus», реєстраційний № НОМЕР_2 , звернулася до Позивача із заявою про страхове відшкодування, а також страховику було надано необхідні документи для виплати страхового відшкодування.
Згідно Звіту № 1079 про оцінку пошкодженого ТЗ від 08 грудня 2017 року слідує, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Lexus», реєстраційний № НОМЕР_2 , складає: 1 058 284 грн. 63 коп.
12 квітня 2018 року, Позивачем було складено страховий акт і розрахунок страхового відшкодування, на підставі яких була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 99 000 грин. 00 коп. (з попереднім вирахуванням франшизи у розмірі 1 000,00 грн.) на користь ОСОБА_4 .
Оскільки до Позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, 09 жовтня 2018 року за вих. № 5557 Позивач звернувся до Відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.
Як вказано в позовній заяві звернення було проігноровано та станом на момент подання даної позовної заяви до суду, з боку Відповідача не було здійснено жодних виплат/відшкодувань на користь Позивача за вищевказаним страховим випадком.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.
Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно з п. «В» ч. 1 ст. 38, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником.
Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Таким чином, до Позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток - Відповідача.
Згідно з ч.1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТДВ СК «Альфа - Гарант»про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 99 000, 00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.
Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 3, 5, 13, 81, 141, 211, 258-259, 268, 272-279, 354-355, ЦПК України, ст.ст. 1212 ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу задовольнити.
Порядок оскарження рішення суду для відповідача: заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Порядок оскарження рішення суду для позивача: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: І.А. Галась