ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1992/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5807/20 Категорія: Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року :Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2021 року, ухвалене в складі судді Кондрацької Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 червня 2020 року вона замовила пластикові вікна у ФОП ОСОБА_2 та сплатила грошові кошти в сумі 4534 гривень.

Відповідач обіцяв встановити вікна протягом тижня, проте вікна були встановлені лише через місяць, при цьому встановлені лише рами, без підвіконня, які обіцяти встановити в подальшому.

Кожен день обіцяли встановити підвіконники , а також нарахувати гроші за откоси та роботу в сумі 1680 гривень, де позивач оплатила аванс 1000 гривень.

По телефону позивача повідомили, що 13 серпня 2020 року будуть встановлені підвіконня та завершена робота, а замовник має сплатити 680 гривень. Позивач в свою чергу попросила виключити із замовлення відливи до вікон та надати квитанцію на суму 6214 гривень, з врахуванням 680 гривень. Однак, менеджер підприємства стала вимагати ще 1480 гривень, вказуючи, що в протилежному випадку розрахункові документи зі штампом не будуть надані.

На підставі викладеного позивач просила суд зобов`язати ФОП ОСОБА_2 надати документи, завірені штампом на суму 6214 гривень, а також завдану порушенням замовлення моральну шкоду в сумі 20000 гривень.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2021 року позов залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено лише сплату авансових платежів на суму 2200 гривень, а тому не доведено належними та допустимими доказами факт сплати на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 6214 гривень, та як наслідок наявності у відповідача зобов`язання щодо надання позивачу завірених належним чином документів по замовленню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ідентичні доводам викладеним в позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормою ч. 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Різновидом договору підряду є побутовий підряд.

У відповідності до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Статтею 866 ЦК України визначено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 червня 2020 року між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) було укладено договір відповідно до якого замовник поручає, а виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню ПВХ конструкції, вартість виробу згідно пункту 2.1. Договору складає 4886 гривень, а загальна вартість замовлення згідно пункту 3.1. договору складає 5348 гривень. Згідно пункту 2 договору в рахунок вартості замовлення сплачено 1200 гривень. Виконавець зобов`язався виготовити та доставити замовлення протягом 30 робочих днів після виконання замовником пункту 3.1 договору (а.с. 4).

Згідно звукозапису в судовому засіданні в суді першої інстанції позивач вказувала, що в договорі від 02 червня 2020 року вказана сума замовлення в розмірі 5348 гривень, в подальшому відповідачем ця сума з врахуванням того, що відповідач відмовилась від встановлення відливів до вікон, була зменшена відповідачем до 4534 гривень. Позивачем було сплачено в якості авансу 1200 гривень, що підтверджено товарним чеком від 02 червня 2020 року, також сплачено 3334 гривні, про що вона розписалась у журналі відповідача. Також за додаткову послугу облицювання віконного отвору вагонкою було внесено аванс в розмірі 1000 гривень, що підтверджується товарним чеком від 16 липня 2020 року. За вказану послугу позивач мала сплатити ще 680 гривень, але погодилась це зробити лише після виконання роботи та надання їй розрахункових документів з печаткою, на що отримала відмову від сторони відповідача.

З долучених до матеріалів справи копій товарних чеків вбачається, що на виконання умов договору позивачем відповідачу ФОП ОСОБА_3 вносились авансові платежі на загальну суму 2200 гривень, а саме 02 червня 2020 року внесено аванс в розмірі 1200 гривень за договором від 02 червня 2020 року, та 16 липня 2020 року аванс в розмірі 1000 гривень за додаткові роботи (а с. 7).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а допустимими є докази, отримані з дотриманням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Доказів того, що позивачем були сплачені відповідачу інші суми за виконання обумовлених в договорі від 02 червня 2020 року робіт ніж ті, що містяться в наданих до позовної заяви копіях товарних чеків, матеріали справи не містять, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що у відповідача відсутні зобов`язання щодо надання позивачу завірених належним чином розрахункових документів по замовленню на суму 6214 гривень. При цьому суд звертає увагу, що в заявлену позивачем суму нею включено кошти в розмірі 680 гривень, які, як вона сама ж стверджувала в суді першої інстанції, вона сплатити відмовилась, а товарні чеки з печаткою відповідача на зальну суму 2200 гривень позивачу надано.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування відповідачем завданої моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Які саме дії відповідача призвели, на думку позивача, до «зриву замовлення», в результаті чого їй було завдано моральну шкоду, позивачем не конкретизовано. При цьому вказує, що замовлення мало бути виконане протягом тижня, проте обумовлені з відповідачем роботи були виконані лише через місяць та не в повному обсязі.

Разом з тим, як вбачається з п. 3.2 укладеного між сторонами договору від 02 червня 2020 року виконавець зобов`язується виготовити та доставити замовлення протягом 30 робочих днів після оплати замовником його вартості. Договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами всіх зобов`язань (п. 3.10 договору).

Оскільки позивач не довела виконання нею пункту 3.1 укладеного договору, твердження нею про порушення відповідачем п.3.2 договору є безпідставним, а відтак підстави для стягнення завданої моральної шкоди відсутні.

Апеляційна скарга фактично є повторенням позовної заяви та не містить фактичних тверджень на спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 2 грудня 2021 року.

Судді