Справа № 226/928/21
Провадження № 2/226/392/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Долгої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 12.11.2018 року по 25.01.2021 року він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське». 25.01.2021 року його було звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. Заборгованість відповідача по заробітній платі станом на день звернення до суду, а саме 31.03.2021 року, складає 134518,99 грн. Він вимушений розрахувати заборгованість по заробітній платі та розмір середньоденної заробітної плати із відомостей УПФУ. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки за формою ОК-5 від 19.03.2021 заробітна плата за листопад 2020 р. складає 8312,22 грн., за грудень 2020 р. - 5805,65 грн. В місяць у середньому він мав 20 виходів на роботу. За два місяці відповідно 40 виходів. Таким чином середньоденна заробітна плата (8312,22 грн.+5805,65грн.):40=352,95 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 41 (станом на 24.03.2021) робочий день, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає: 46 роб.д. х 352,95 грн. = 16235,55 грн. Внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральної шкоди. Зважаючи на те, що він має двох неповнолітніх дітей 2007 та 2013 років народження, він повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Враховуючи економічний стан країни, знецінення національної валюти, це було досить важко. Внаслідок незаконних дій відповідача, він зазнав душевні страждання, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 134518,99 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16235,55 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі та надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що 25.01.2021 року у день звільнення позивач не працював, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні до відповідача не звертався, оскільки відповідно до ст.116 КЗпП України, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Проте, в день звільнення та після позивач до відповідача з вимогою про здійснення розрахунку не звертався. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Позовну заяву відповідач отримав 14.04.2021 року, що підтверджується відміткою про отримання вхідної кореспонденції на ухвалі суду від 05.04.2021 року. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України наступає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноваженого ним органу). До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №682/3060/16-ц, а також в постанові Верховного Суду України у справі 235/1605/19. Таким чином відповідальність роботодавця за несвоєчасну виплату належних звільненому працівникові сум настає за умови наявності вини відповідача. Оскільки працівник в день звільнення не працював, то, враховуючи положення ч.1 ст.116 КЗпП України виплата нарахованих сум повинна бути проведена не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим вимоги про розрахунок. Проте після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався. Крім того зазначає, що відзив на позовну заяву подається за межами строків встановлених ухвалою суду для його подання, у зв`язку з оголошенням простою на підприємстві відповідно до наказу від 19.12.2020 року №555. Також, заявлений позивачем розмір вимог щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними, необгрунтованими, відсутні достатні докази, що обґрунтовують пропорційність розміру грошових вимог позивача із розміром заподіяної шкоди. Чинним законодавством України не передбачено, що компенсація моральної шкоди обчислюється у кратному співвідношенні до мінімальних заробітних плат. У своїх листах Міністерство юстиції України зазначає, що на сьогодні не існує однозначно встановлених методик щодо визначення можливого грошового відшкодування моральної шкоди в разі її наявності. Підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди є моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, необхідні додаткові зусилля для організації життя працівника. Ці обставини повинні бути належно доведені, однієї заяви на підставі змісту ст. 237-1 КЗпП України не достатньо для стягнення з відповідача моральної шкоди. В даному випадку оскільки жодних доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, позивачем надано не було, то вони носять характер суто оціночного судження. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завданої шкоди, наявність вини завданої шкоди. Лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. У пунктах 9, 13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач з 12.11.2018 року по 25.01.2021 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працював у якості гірничомонтажника 5 розряду з повним робочим днем у шахті, був звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с. 11-13).

В день звільнення 25.01.2021 позивач не працював, що підтверджується заявою позивача про надання частини щорічної відпустки 25.01.2021, запискою про надання відпустки про дату початку відпустки (а.с.36, 43).

Згідно довідок відповідача, заборгованість по заробітній платі позивача станом на дату надання відзиву після утримання обов`язкових з податків та зборів складає: за листопад 2019 року 5578,16 грн., за грудень 2019 року 1573,89 грн., за січень 2020 року 6759,78 грн., за лютий 2020 року 10904,44 грн., за березень 2020 року 12080,40 грн., за квітень 2020 року 13484,37 грн., за травень 2020 року 9352,29 грн., за червень 2020 року 34,25 грн., за серпень 2020 року 14190,02 грн., за вересень 2020 року 10195,32 грн., за жовтень 2020 року 13176,08 грн., за листопад 2020 року 6691,34 грн., за грудень 2020 року 4673,55 грн., за січень 2021 року 25461,10 грн., що разом становить 134518,99 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 890,44 грн. (а.с.14, 39, 40-41).

У позивача на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі, яка станом на дату надання відзиву після утримання обов`язкових з податків та зборів складає 134518,99 грн.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18), висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими для суду першої інстанції, визначено, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).

Судом встановлено, що в день звільнення позивач не працював, доказів пред`явлення позивачем після звільнення вимоги відповідачу про розрахунок суду не надано, 31.03.2021 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Враховуючи, що відповідач отримав копію позовної заяви з ухвалою суду про відкриття провадження у справі 14.04.2021 (а.с.29, 35) та визнає це у відзиві на позовну заяву, тому відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП України та постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року по справі № 682/3060/16-ц позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період, починаючи з 14.04.2021.

Але позивачем заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 16235,55 грн., який згідно позовної заяви розрахований позивачем за період з моменту звільнення по дату подання до суду позову (31.03.2021). Тобто позивачем фактично заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.01.2021 по 31.03.2021 в розмірі 16235,55 грн.

Таким чином, оскільки за період з 26.01.2021 по 31.03.2021 позивач не має права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та з урахуванням положень ст.13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, а саме розгляду справи судом в межах заявлених позовних вимог, тому в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.01.2021 по 31.03.2021 в розмірі 16235,55 грн. необхідно відмовити.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд вважає, що внаслідок порушення права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, яка в повному обсязі не виплачується позивачу протягом тривалого часу у період з листопада 2019 року по січень 2021 року і заборгованість існує до теперішнього часу, позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням його права на оплату праці, матеріальних труднощах у зв`язку з цим, необхідності тривалий час здійснювати пошуки джерела доходу для існування себе та своїх неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності відстоювати свої права у судовому порядку.

Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 10000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 3000 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Крім того, оскільки судом стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі (позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду) після утримання обов`язкових податків та зборів у сумі 134518,99 грн., тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1345,19 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117, 2371 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 127, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», місцезнаходження: 85310, Донецька область, м.Родинське м.Покровськ, ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», , про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі після утримання податків та інших обов`язкових платежів в сумі 134518 (сто тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімнадцять) грн. 99 коп. та у відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судовий збір в розмірі 1345 (одна тисяча триста сорок п`ять) грн. 19 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.06.2021 року.

Суддя О.А.Рибкін