Справа №443/1716/19
Провадження №2/443/542/21
РІШЕННЯ

іменем України

14 червня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Лешеги В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Журавнівської селищної ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , який на праві особистої власності належав ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який за життя склав заповіт, за яким усе своє майно заповів позивачу ОСОБА_1 . До складу спадкового майна увійшов житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був ОСОБА_2 . Крім того, у вказаному будинку була прописана та проживала дружина ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стверджує, що позбавлений можливості оформити спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний вище житловий будинок. Відтак, для того щоб оформити право власності на спадкове майно, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі, розглдя якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, наведених у такому.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, подав заяву, згідно якої просить суд проводити розгляд справи без їх участі, при вирішення спору покладається на думку суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.11.2014р. (а.с.76).

За життя ОСОБА_2 склав заповіт від 12.09.2012 року, посвідчений секретарем виконкому Журавненської селищної ради, зареєстрований в реєстрі за №92 (а.с.72), за яким усе своє майно заповів ОСОБА_1 .

До спадкового майна належить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , який є предметом спору у даній справі.

Згідно витягу з погосподарської книги села Новошино (а.с.48), вказаний вище житловий будинок відноситься до категорії «колгоспний двір», головою якого був ОСОБА_2 . Крім ОСОБА_2 у вказаному будинку проживала та була прописана його дружина ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01.06.2012р. (а.с.77).

Вказаний факт також підтверджується довідкою Журавнівської селищної ради №723 від 28.04.2017 року (а.с.50).

Згідно довідки Журавнівської селищної ради №2026 від 9.12.2020 року (а.с. 59) подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були одинокі, дітей не мали.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 26.11.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на спадкове майно, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_2 . Вказаний факт підтверджується наступними доказами:

-витягом з погосподарської книги села Новошино від 27.04.2017 року (а.с.48);

-довідкою Журавненської селищної ради №961 від 28.04.2017 року, з якої вбачається, що господарство під АДРЕСА_1 належало ОСОБА_2 (а.с.49);

-довідкою Журавневської селищної ради №2191 від 19.11.2019 року, з якої видно, що житловому будинку, що належав ОСОБА_2 присвоєно адресу АДРЕСА_1 (а.с.14).

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_2 (спадкове майно), перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи наявність заповіту, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 15 червня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка