Справа № 404/6591/15-ц
Номер провадження 2/404/48/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Примак В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом Військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, суд, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2015 року заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Кіровограда звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позову зазначено, що відповідно до вимог ст. 121 Конституції України у випадках передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді. Ці повноваження прокурора закріплені також статтю 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно яких підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону Південного регіону України встановлені обставини, які вимагають представництва прокурором в суді інтересів держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ міста Кіровограда у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.

Зазначено, що в березні 1993 року у військовій частині НОМЕР_1 проходив військову службу військовослужбовець ОСОБА_3 , який відповідно до «книги обліку жилої площі, підлягаючій заселенню в 1992 році» перебував на квартирному обліку Кіровоградської квартирно-експлуатаційної частини району.

Разом з ОСОБА_3 на квартирний облік були прийняті і члени його сім`ї: дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5

10 березня 1993 року Кіровоградською міською радою народних депутатів прийнято рішення № 169 від 10 березня 1993 року про надання службової квартири військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 15 березня 1993 року ОСОБА_3 , дружині ОСОБА_4 та дочці ОСОБА_5 , виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради народних депутатів було видано ордер № 554 на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 30,71 м2, що складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В даній квартирі ОСОБА_3 довгий час вже не проживає, в зв`язку з чим громадянин ОСОБА_1 , незаконно придбав право на чуже майно, а в подальшому ним заволодів, а саме 2-х кімнатною квартирою від держави за рахунок Міністерства оборони України.

ОСОБА_1 надав до житлово-експлуатаційної контори № 10 завідомо підроблений документ ордер на жиле приміщення ( АДРЕСА_1 ) 311 від 29 січня 2011 року на право зайняття жилого приміщення.

Після чого, 11 лютого 2011 року громадянин ОСОБА_1 не маючи законних право на вищевказану квартиру зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі, 21 липня 2014 року громадянин ОСОБА_1 не маючи законних підстав надав до комунального підприємства «Правник» підроблений документ ордер на жиле приміщення № 114 від 23 листопада 2013 року для встановлення права власності на житло.

Відтак, 21 липня 2014 року громадянин ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизував квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, вартістю 323 575 грн., про що на підставі розпорядження органу приватизації Кіровоградської міської ради № 51117 видано відповідне свідоцтво про право власності на житло, тобто ОСОБА_1 заволодів чужим майном, яке належить Міністерству оборони України та перебуває на обліку КЕВ м. Кіровограда.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 вересня 2015 року по справі відкрито провадження, призначено судове засідання.

18 березня 2019 року військовим прокурором Кіровоградського гарнізону надано до суду уточнену позовну заяву Військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, просив витребувати шляхом вилучення у ОСОБА_1 приміщення жилою площею 30,71 кв.м., що складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 передати Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Кропивницький приміщення жилою площею 30,71 кв.м., що складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати шляхом вилучення у ОСОБА_2 приміщення жилою площею 30,71 кв.м., що складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 передати Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Кропивницький приміщення жилою площею 30,71 кв.м., що складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13.08.2014 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 предметом якого є приміщення жилою площею 30,71 кв.м., що складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2019 року залучено по справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 . Прийнято заяву Військового прокурора Кіровоградського гарнізону в новій редакції.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 серпня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

29 вересня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Захарченка І.В. надійшла до суду заява, в якій він просив залишити даний позов без розгляду. Посилався на те, що по тексту позовної заяви від 31 серпня 2015 року та позовної заяви від 10 березня 2019 року вбачається, що прокурором не наведено обґрунтування того, що Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ міста Кіровограда, не здійснюють або не належним чином здійснюють захист інтересів у сфері управління державним майном.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Кіровограда звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позову зазначено, що відповідно до вимог ст. 121 Конституції України у випадках передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді. Ці повноваження прокурора закріплені також статтю 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно яких підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

В березні 1993 року у військовій частині НОМЕР_1 проходив військову службу військовослужбовець ОСОБА_3 , який відповідно до «книги обліку жилої площі, підлягаючій заселенню в 1992 році» перебував на квартирному обліку Кіровоградської квартирно-експлуатаційної частини району.

Разом з ОСОБА_3 на квартирний облік були прийняті і члени його сім`ї: дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5

10 березня 1993 року Кіровоградською міською радою народних депутатів прийнято рішення № 169 від 10 березня 1993 року про надання службової квартири військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 15 березня 1993 року ОСОБА_3 , дружині ОСОБА_4 та дочці ОСОБА_5 , виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради народних депутатів було видано ордер № 554 на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 30,71 м2, що складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В даній квартирі ОСОБА_3 довгий час вже не проживає, в зв`язку з чим громадянин ОСОБА_1 , незаконно придбав право на чуже майно, а в подальшому ним заволодів, а саме 2-х кімнатною квартирою від держави за рахунок Міністерства оборони України.

ОСОБА_1 надав до житлово-експлуатаційної контори № 10 завідомо підроблений документ ордер на жиле приміщення ( АДРЕСА_1 ) 311 від 29 січня 2011 року на право зайняття жилого приміщення.

Після чого, 11 лютого 2011 року громадянин ОСОБА_1 не маючи законних право на вищевказану квартиру зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі, 21 липня 2014 року громадянин ОСОБА_1 не маючи законних підстав надав до комунального підприємства «Правник» підроблений документ ордер на жиле приміщення № 114 від 23 листопада 2013 року для встановлення права власності на житло.

Відтак, 21 липня 2014 року громадянин ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизував квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, вартістю 323 575 грн., про що на підставі розпорядження органу приватизації Кіровоградської міської ради №51117 видано відповідне свідоцтво про право власності на житло, тобто ОСОБА_1 заволодів чужим майном, яке належить Міністерству оборони України та перебуває на обліку КЕВ м. Кіровограда.

Встановлені обставини свідчать, що предметом судового розгляду є витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

В позовній заяві заступником військового прокурора Кіровоградського гарнізону зазначено, що відповідно до вимог ст. 121 Конституції України у випадках передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Повноваження прокурора закріплені, також в статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відповідно до яких підставою для представництва прокурором інтересів держави у суді є наявність порушень або загроза порушень інтересів держави.

Вказано, що відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року прокурори вправі звертатись до господарського суду з позовами в інтересах держави в особі органів державної влади.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності це здійснення Кабінетом Міністерства України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними у межах, визначених законодавством України.

Військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону Південного регіону України встановлені обставини, які вимагають представництва прокурором в суді інтересів держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ міста Кіровограда у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.

Аналізуючи частину третю статті 23 Закону України «Про прокуратуру» можливо зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження та у разі відсутності такого органу.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави з`ясовується насамперед судом, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Аналогічні правові висновки викладені в Постановах Верховного Суду від 13.02.2020 № 913/1078/17, від 22.10.2020 № 913/117/19.

Судом також встановлено, що матеріалами справи підтверджено, що позов поданий з порушенням норм діючого законодавства, зокрема статті 47 ЦПК України, оскільки у заступника прокурора Кіровоградського гарнізону була відсутня цивільна процесуальна дієздатність.

15 липня 2015 року набрав чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (в редакції чинній на момент подання позовної заяви, далі - Закон № 1697-VII), окрім норм, визначених у пункті 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 1697-VII, на прокуратуру покладається функція щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону № 1697-VII у системі прокуратури України діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя. Регіональну прокуратуру очолює керівник регіональної прокуратури - прокурор області, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя, який має першого заступника та не більше трьох заступників.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 11 Закону № 1697-VII керівник регіональної прокуратури представляє регіональну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями.

Частиною третьою статті 11 Закону № 1697-VII передбачено, що у разі відсутності керівника регіональної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника регіональної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника регіональної прокуратури.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 23 Закону № 1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Так, у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 819/478/17 Верховний Суд дійшов висновку, що заступник прокурора області уповноважений підписувати позовні заяви прокуратури лише у разі відсутності на дату її підписання і подання прокурора області та його першого заступника, з огляду на наступне.

Системний аналіз норм Закону України «Про прокуратуру» від 14 квітня 2014 року № 1697-VII, дав підстави для висновку, що заступник прокурора області був уповноважений підписувати позовну заяву прокуратури лише у разі відсутності на дату її підписання і подання прокурора області та його першого заступника.

За змістом пунктів 11-11.2 наказу Генерального прокурора України від 19 січня 2017 року № 15 «Про основні засади організації роботи», вирішено важливі процедурні питання організації та порядку роботи регіональних прокуратур визначати регламентами. Регламенти розробляти підрозділам організаційного забезпечення з урахуванням пропозицій інших самостійних структурних підрозділів та затверджувати наказами керівників регіональних прокуратур. У регламентах встановлювати основні засади, порядок і методи управлінської діяльності, зокрема з питань розподілу повноважень між керівниками різного рівня, роботи структурних підрозділів та їх взаємодії, підготовки і розгляду документів, прийняття організаційно-розпорядчих актів, планування роботи, виїздів до прокуратур, виклику керівників та працівників прокуратур до прокуратур вищого рівня, підготовки та проведення нарад, контролю виконання, аналітичної та методичної роботи.

Верховний Суд наголосив, що Законом № 1697-VII («Про прокуратуру») не передбачено можливості керівника органу прокуратури делегувати повноваження щодо представництва прокуратури у взаємовідносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 11 цього Закону.

Тому, сама лише наявність відповідних повноважень заступника керівника у Регламенті, не є самостійною підставою для підписання ним позовної заяви від імені прокуратури, оскільки суперечить нормам статті 11 Закону № 1697-VII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року в справі № 819/198/17 і Верховний Суд не вбачає підстав відступати від неї.

За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву подано, складено і підписано заступником військового прокурора Кіровоградського гарнізону.

Системний аналіз наведених норм Закону № 1697-VII та ЦПК України, дає підстави для висновку, що заступник військового прокурора був уповноважений підписувати позовну заяву прокуратури лише у разі відсутності на дату її підписання і подання військового прокурора та його першого заступника. Проте, доказів відсутності військового прокурора та його першого заступника позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України

Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України, суд роз`яснює, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 257, 263 ЦПК України, ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VII, суд,-

У х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Позовну заяву Військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений 16.02.2021 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Н. Ю. Іванова