УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

28 травня 2021 року м. Мукачево Справа №303/4132/21 2-о/303/72/21

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

про встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в порядку окремого провадження, просить суд встановити факт відносно того, що він, виконуючи функції голови ліквідаційних комісій не відноситься до категорії національних публічних діячів у розумінні п. 25 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та п. 37 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розпорядження зброї масового знищення»

Необхідність встановлення вищевказаного факту обґрунтовується посиланням на те, що в майбутньому можливе віднесення його до категорії національного публічного діяча підприємствами, установами, банками, організаціями тощо, які здійснюють первинний фінансовий моніторинг в Україні та за кордоном, що потягне обмеження його прав та покладання на нього додаткових обов`язків.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд виходить з того, що згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В свою чергу, частиною другою вищевказаної статті передбачено, що судочинство здійснюється в порядку наказного, позовного та окремого провадження.

За визначенням, яке міститься в частині першій ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтереси особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорювальних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (частини третя та четверта ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України).

Головною відмінністю окремого провадження від інших процесуально правових інститутів захисту порушеного права є відсутність спору про право, адже суд лише засвідчує наявність факту, а не вирішує спірні відносини, оскільки особа, яка має будь-яке право, не може його здійснити через те, що факти, які це право підтверджують, не є очевидними і потребують перевірки та підтвердження відповідними доказами.

Відповідно до ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

В п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого справдження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись з даною заявою до суду, заявник просить в порядку окремого провадження встановити факт того, що він не відноситься до категорії національних публічних діячів у розумінні законодавства України, оскільки в майбутньому віднесення його до категорії національного публічного діяча підприємствами, установами, банками, організаціями тощо, які здійснюють первинний фінансовий моніторинг в Україні та за кордоном, потягне обмеження його прав та покладання на нього додаткових обов`язків.

Фактичний аналіз змісту заяви та доданих до неї документів, не дає суду достатніх правових підстав для висновку про безспірність обставин, які просить встановити заявник, оскільки наявною є спірна ситуація пов`язана з вільним розпорядженням заявником своїм майном у вигляді грошових коштів, які знаходяться на відповідних рахунках у банківський установі, яка уповноважена законодавством на здійснення фінансового моніторингу національних публічних діячів.

Також суд, в порядку окремого провадження, не може встановити відповідний особі статус для можливості запобігання виникнення у неї в майбутньому окремих спірних моментів пов`язаних із здійсненням певної господарської, чи управлінської діяльності, тому при фактичній наявності таких суперечностей особа не позбавлена можливості на оскарження дій відповідних суб`єктів уповноважених на проведення фінансового моніторингу, чи вирішення цих питань в інший спосіб, встановлений законом.

Таким чином, у відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 186, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України

УХВАЛИВ:

1. У відкритті окремого провадження відмовити.

2. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость