Справа № 462/2881/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Данилович Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплат,

встановив:

27 квітня 2021 року позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить просить стягнути з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» не нараховану та не виплачену заробітну плату в сумі 275 469, 76 грн. з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору та стягнути з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по жовтень 2020 року станом на квітень 2021 року в сумі 161 466,23 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала провідним інженером-програмістом ДП «ЛДЗ «Лорта» та була звільнена з роботи 29 жовтня 2020 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Зазначила, що на правовідносини, які виникли між нею та відповідачем поширюється дія Галузевої угоди на 2008-2009 роки між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів та Міжгалузевої угоди у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіолектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України, положень яких щодо нарахування їй заробітної плати роботодавцем не дотримано. Відповідач протягом 2008-2020 рр. порушував її право на заробітну плату, встановивши їй посадовий оклад, який був значно нижчим, ніж гарантований галузевими угодами. Оскільки діючим законодавством не встановлено реального прожиткового мінімуму, то всі розрахунки передбачені Галузевою угодою та Міжгалузевими угодою та додатками до них повинні здійснюватися виключно виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, проте відповідач як розрахункову величину протиправно використовував прожитковий мінімум, що призвело до ненарахування і невиплати їй заробітної плати за період з січня 2008 року по жовтень 2020 рік. Крім цього просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

28 квітня 2021 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк на подачу письмового відзиву.

27 травня 2021 року представник відповідача подав до суду заяву про продовження строків на подачу відзиву, в якій просить продовжити строк для подачі відзиву на позовну заяву та розрахунків бухгалтерії.

28 травня 2021 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, у клопотанні представника відповідача про продовження строків на подачу відзиву від 27 травня 2021 року відмовлено, оскільки строк який був встановлений судом на подачу відзиву на той час порушений не був.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що ДП «ЛДЗ «Лорта» не доплачено позивачу заробітну плату та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату на загальну суму в розмірі 8119 грн. 18 коп., оскільки позивач не зверталася про порушення її прав щодо невиплати їй заробітної плати. Крім того, зазначив, що коефіцієнти для обчислення посадового окладу позивача слід застосовувати по відношенню до прожиткового мінімуму, який є розрахунковою величиною при визначенні посадового окладу позивача, а не мінімальної заробітної плати.

16 червня 2021 року у судовому засіданні під час дачі пояснень представник відповідача заявив усне клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості відповідача ДП «ЛДЗ «Лорта» щодо не нарахованої та не виплаченої заробітної плати позивачу.

Ухвалою суду від 16 червня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні вказаного клопотання представника відповідача про долучення доказів відмовлено, оскільки клопотання подане без додержання вимог ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22 грудня 1998 року працювала провідним інженером-програмістом ДП «ЛДЗ «Лорта» та була звільнена з роботи 29 жовтня 2020 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.19/.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Дані положення кореспондуються зі ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

За положеннями ст.96 КЗпП України і ст.6 Закону України «Про оплату праці» основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).

Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або органом, уповноваженим власником, згідно з професійними стандартами (кваліфікаційними характеристиками) за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Згідно із ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Аналогічні за змістом положення містяться в ст.15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року.

Згідно із абз. 4 ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Отже, встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Законом України «Про колективні договори і угоди» також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8).

ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним оборонним підприємством і з січня 2008 року на нього поширювалась дія Галузевої угоди на 2008-2009 роки між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів (далі Галузева угода) /а.с.46-53/.

Відповідно до п.5.1.1 Галузевої угоди сторони домовилися установити на підприємствах мінімальні коєфіцієнти співідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати згідно з Додатком №1. Зберігати співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,25.

У п.5.1.2 Галузевої угоди зазначено установити мінімальний посадовий оклад техніка без категорії на рівні місячної тарифної ставки робітника третього розряду третьої сітки відповідних галузей.

Пунктом 5.1.3 Галузевої угоди передбачено установити мінімальні коєфіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців Підприємств до посадового окладу техніка згідно з Додатком №2 до Галузевої угоди.

Додатком №1 до Угоди на 2008-2009 роки встановлено мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці виробничих об`єднань і підприємств машинобудування до законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати - для працівників третього розряду, даний коефіцієнт становить 1,35 /а.с.51/.

Додатком № 2 до Угоди на 2008-2009 роки встановлено мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців Підприємств машинобудування до посадвого окладу техніка, згідно з яким наведений коефіцієнт для провідного інженера-програміста становить 1,82 /а.с.52/.

Як убачається з позовної заяви, з 2010 року на Підприємстві діяла Галузева угода на 2010-2011 роки, укладена між між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів, яка була пролонгована до 2016 року.

У судовому засіданні сторони не заперечили щодо факту укладання та пролонгації вищевказаної Угоди.

Крім цього, п.2.4.1 Галузевої угоди на 2008-2009рр. передбачено, що Угода укладається на 2008-2009 роки та набуває чинності з 01 січня 2008 року і діє до укладення нової Угоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що коєфіцієнти для розрахунку посадового окладу працівників, які були передбачені Галузевою угодою на 2008-2009рр. продовжували діяти до вересня 2016 року.

З вересня 2016 року на Підприємство почала поширюватись дія Міжгалузевої угоди у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 рр. (далі Міжгалузева угода) /а.с.54-64/.

Відповідно до п.п.5.1.1 Міжгалузевої угоди сторони домовилися установити на Підприємствах, на період до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму, співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,5. Установити мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати згідно з Додатком №1 до Угоди.

Відповідно до п. 5.1.2 Міжгалузевої угоди установлено мінімальний посадовий оклад техніка без категорії на рівні місячної тарифної ставки робітника третього розряду третьої сітки відповідних галузей

Пунктом 5.1.3 Міжгалузевої угоди установлено мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців Підприємств до посадового окладу техніка згідно з Додатком № 2 до Угоди.

Додатком №1 до Угоди на 2016-2020 роки встановлено мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці на підприємствах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, легкої та текстильної промисловості до законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати - для працівників третього розряду, даний коефіцієнт становить 1,35 /а.с.61/.

Додатком № 2 до Угоди на 2016-2020 роки встановлено мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців на підприємствах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, легкої та текстильної промисловості до посадового окладу техніка, згідно з яким наведений коефіцієнт для провідного інженера-програміста становить 1,82 /а.с.63/.

Суд вважає некоректними покликання представника відповідача, що коефіцієнти для обчислення посадового окладу позивача слід застосовувати по відношенню до прожиткового мінімуму, який є розрахунковою величиною при визначенні посадового окладу, а не мінімальної заробітної плати, виходячи з наступного.

Статтею 3 Закону України «Про оплату праці» визначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Визначення прожиткового мінімуму наведене у ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», згідно якої прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до п.5.1.1 Галузевої угоди співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,25 встановлено до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму.

Відповідно до п.5.1.1 Міжгалузевої угоди співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,5 встановлено до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму.

Також слід зауважити, що у всіх додатках до Галузевої угоди та Міжгалузевої угоди конкретно зазначено співвідношення між встановленими коефіцієнтами та мінімальною заробітною платою.

На час спірних правовідносин і на даний час законодавством не визначено поняття «реальний прожитковий мінімум» і не встановлено його розмір, як це передбачено п.5.1.1 Галузевої угоди та п.5.1.1 Міжгалузевої угоди.

Таким чином, розрахунковою величиною при визначені посадового окладу позивача є мінімальна заробітна плата, а застосування відповідачем як розрахункової величини прожиткового мінімуму є необґрунтованим, оскільки прожитковий мінімум та реальний (фактичний) прожитковий мінімум, є різними поняттями.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що ДП «ЛДЗ «Лорта» неправомірно нараховувало заробітну плату позивачу за спірний період, чим порушило її трудові права, зокрема, право на належний рівень оплати праці, передбачений законодавством.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2008 року становила 515 грн., з 01 квітня 525 грн., з 01 жовтня 545 грн., з 01 грудня 605 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Галузевою угодою у 2008 році складав з 01 січня -1581,69 грн. (515,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 квітня -1612,41 грн. (525,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 жовтня -1673,83 грн. (545,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 грудня -1858,11 грн. (605,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2009 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2009 року становила 605 грн., з 01 квітня 625 грн., з 01 липня 630 грн., з 01 жовтня 650 грн., з 01 грудня 669 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Галузевою угодою у 2009 році складав з 01 січня -1858,11 грн. (605,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 квітня -1919,53 грн. (625,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 липня -1934,89 грн. (630,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 жовтня -1996,31 грн. (650,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 грудня -2054,67 грн. (669,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2010 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2010 року становила 869 грн., з 01 квітня 884 грн., з 01 липня 888 грн., з 01 жовтня 907 грн., з 01 грудня 922 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Галузевою угодою у 2010 році складав з 01 січня -2668,92 грн. (869,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 квітня -2714,99 грн. (884,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 липня -2727,27 грн. (888,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 жовтня -2785,62 грн. (907,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 грудня -2831,69 грн. (922,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2011 року становила 941 грн., з 01 квітня 960 грн., з 01 жовтня 985 грн., з 01 грудня 1004 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Галузевою угодою у 2011 році складав з 01 січня -2890,05 грн. (941,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 квітня -2948,40 грн. (960,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 жовтня -3025,18 грн. (985,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 грудня -3083,54 грн. (1004,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2012 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2012 року становила 1073 грн., з 01 квітня 1094 грн., з 01 липня 1102 грн., з 01 жовтня 1118 грн., з 01 грудня 1134 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Галузевою угодою у 2012 році складав з 01 січня -3295,45 грн. (1073,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 квітня -3359,95 грн. (1094,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 липня -3384,52 грн. (1102,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 жовтня -3433,66 грн. (1118,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 грудня -3482,80 грн. (1134,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2013 року становила 1147 грн., з 01 грудня 1218 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Галузевою угодою у 2013 році складав з 01 січня -3522,72 грн. (1147,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 грудня -3740,78 грн. (1218,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2014 року становила 1218 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Галузевою угодою у 2014 році складав з 01 січня -3740,78 грн. (1218,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2015 року становила 1218 грн., з 01 вересня 1378 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Галузевою угодою у 2015 році складав з 01 січня -3740,78 грн. (1218,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 вересня -4232,18 грн. (1378,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2016 року становила 1378 грн., з 01 травня 1450 грн., з 01 грудня 1550 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Галузевою угодою у 2016 році складав з 01 січня -4232,18 грн. (1378,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82), з 01 травня -4453,31 грн. (1450,00 грн. Х 1,25 Х 1,35 Х 1,82) та Міжгалузевою угодою у 2016 році з 01 вересня -5343,98 грн. (1450,00 грн. Х 1,5 Х 1,35 Х 1,82), з 01 грудня -5712,53 грн. (1550,00 грн. Х 1,5 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2017 року становила 3200 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Міжгалузевою угодою у 2017 році складав з 01 січня -11793,60 грн. (3200,00 грн. Х 1,5 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2018 року становила 3723 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Міжгалузевою угодою у 2018 році складав з 01 січня -13721,12 грн. (3723,00 грн. Х 1,5 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2019 року становила 4173 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Міжгалузевою угодою у 2019 році складав з 01 січня -15379,59 грн. (4173,00 грн. Х 1,5 Х 1,35 Х 1,82).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2020 року становила 4723 грн., з 01 вересня 5000 грн., а відтак мінімальний посадовий оклад гарантований позивачу Міжгалузевою угодою у 2020 році складав з 01 січня -17406,62 грн. (4723,00 грн. Х 1,5 Х 1,35 Х 1,82), з 01 вересня -18427,50 грн. (5000,00 грн. Х 1,5 Х 1,35 Х 1,82).

Згідно з наданим позивачем розрахунку /а.с.6-11/ недоплачена їй відповідачем заробітна плата за період з січня 2008 року по жовтень 2020 року становить 275469,76 грн., чого, виходячи з наведених обставин і їх законодавчого регулювання, відповідачем не спростовано.

Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення недорахованої заробітної плати за період з січня 2008 року по жовтень 2020 року, є підставною, і тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 275469,76 грн.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного у постанові №6-131цс12 від 07 листопада 2012 року, основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з долученим до матеріалів справи позивачем розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати /а.с. 12-17/, який не спростовано відповідачем, така з січня 2008 року по жовтень 2020 року станом на квітень 2021 року становить 161466,23 грн.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За наведеного та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а також те, що у визначені законодавством строки ДП «ЛДЗ «Лорта» не виплатило позивачу заробітну плату у належному розмірі, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню, тому з ДП «ЛДЗ «Лорта» на користь позивача необхідно стягнути недораховану та недоплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по жовтень 2020 року у розмірі 275469,76 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за вказаний період у розмір 161466,23 грн., без урахування податків та інших обов?язкових платежів.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп., від сплати якого позивач була звільнена, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,109,141,259,265,280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплат - задовольнити.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 недораховану та недоплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по жовтень 2020 року у розмірі 275469 гривень 76 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 161466 гривень 23 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. Всього стягнути 436935 (чотириста тридцять шість тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 99 коп.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА» (79040, м. Львів, вул. Патона,1 ).

Повний текст рішення складений 22 червня 2021 року.

Суддя:

Оригінал рішення.