09.06.2021 Єдиний унікальний № 371/187/21
Провадження №2/371/435/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2021 року м.Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Гаврищука А.В.,

за участі:

секретаря судових засідань Семерей Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миронівка в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миронівської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

І.Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Миронівської міської ради Київської області (далі - відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що позивачка з 2001 року проживає без реєстрації в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Саме з цього часу вона самостійно утримує цю будівлю, сплачує усі комунальні платежі, здійснює відповідні капітальні та поточні ремонти.

Також, позивачка користується земельною ділянкою загальною площею 0,45 га, з них: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,20 га - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за вищевказаною адресою, з 2001 року по теперішній час та сплачує земельний податок.

Житловий будинок АДРЕСА_1 згідно погосподарських книг за 1996 - 2020 роки належав громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 за усною домовленістю із позивачкою у 2005 році продав зазначений житловий будинок, за що позивачка сплатила йому на той час 3000 гривень.

На даний час позивачка немає змоги оформити право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи, а тому представник позивача просить, визнати за позивачкою право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.

ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 6 травня 2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.

Представник Миронівської міської ради в судове засідання не з`явився, Миронівський міський голова В.Савенко, надіслав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за відсутності їх представника, свого ставлення до позовних вимог у поданій заяві не висловив.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також допитана, в порядку ст. 234 ЦПК України, у якості свідка позивачка - ОСОБА_1 обставини викладені у позовній заяві підтвердили.

Зокрема свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він є сусідом ОСОБА_1 , вона проживає з 2001 року у будинку АДРЕСА_1 , там також проживали її діти, поки навчалися у школі. Йому від позивачки і односельців відомо, що колишній власник будинку АДРЕСА_1 продав ОСОБА_1 свій будинок. Чи зареєстровано було договір купівлі-продажу у встановленому порядку свідку не відомо. На даний час він знає, що ОСОБА_3 помер.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що її мати проживає в селі Микитяни, тому вона часто буває у неї, з позивачкою вона добре знайома. Їй відомо, що з 2001 року ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 , що вона придбала цей будинок у ОСОБА_3 . У цьому будинку жили і діти ОСОБА_1 поки навчалися у школі, потім поїхали. Чи зареєстровано було договір купівлі-продажу у встановленому порядку, свідку не відомо.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка, у порядку ст. 234 ЦПК України, ОСОБА_1 суду підтвердила, що з 2001 року вона за усною домовленістю з ОСОБА_3 почала проживати у будинку по АДРЕСА_1 . У 2005 році вона придбала у ОСОБА_3 вказаний будинок за 3000 гривень, на підставі усної домовленості. ОСОБА_3 обіцяв надати їй технічний паспорт на будинок. Однак, цього не зробив, а згодом вона дізналася, що ОСОБА_3 помер у 2009 році.

Заслухавши позивача та представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

IV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Житловий будинок АДРЕСА_1 згідно погосподарських книг за 1996 - 2020 роки належав громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 27).

ОСОБА_3 за усною домовленістю із позивачкою у 2005 році продав зазначений житловий будинок, за що позивачка сплатила йому на той час 3000 гривень.

Позивачка з 2001 року проживає без реєстрації в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Саме з цього часу вона самостійно утримує цю будівлю, сплачує усі комунальні платежі, здійснює відповідні капітальні та поточні ремонти (а.с. 19).

Однак, позивачка не може зареєструвати своє право власності на вказаний будинок оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на нього.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Положення інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів набуття права власності, тобто це є таким способом, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми права про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном, а також про те, що він не став його власником. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Верховний Суд визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У даній справі позивачка знала, що придбає спірний будинок за усною домовленістю, тобто всупереч встановленому на час купівлі порядку набуття власності на нерухоме майно. До часу смерті ОСОБА_3 не оформила належним чином договірні відносини з продавцем будинку та не зареєструвала права власності на придбане майно, у свою чергу такі обставини не дають підстав стверджувати про добросовісність набуття спірного майна.

Тому, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, та про відсутність правових підстав для задоволення позову. Давність володіння могла би вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки судом у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 16, 328, 344 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 259, 265, 268 ЦК України, суд. -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Миронівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 9 червня 2021 року.

Суддя підпис А.В. Гаврищук

Згідно з оригіналом

Суддя А.В.Гаврищук