РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/86/21

Провадження № 2/293/485/2021

07 червня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Лось Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Черняхів цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ТОВ "Благодійний Союз"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунального підприємства "Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області"

про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації

Присутні:

від позивача: Мамедов А.В., ордер серії АМ № 1011627 від 05.06.2021 (у с/з від 07.06.2021)

від відповідача: Паламарчук О.С., ордер серії ОД № 642276 від 17.05.2021 (у с/з від 17.05.2021)

Процесуальні дії по справі.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ "Благодійний Союз", відповідно до змісту якого просить:

-визнати недійсним договір оренди землі б/н від 07.07.2016, щодо земельної ділянки площею 1,5га з кадастровим номером :10:000:0051, що розташована на території Жадьківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області укладений невстановленою особою від імені померлого ОСОБА_2 із ТОВ "Благодійний Союз";

- застосувати наслідки визнання даного Договору недійсним - безоплатно повернувши вказану земельну ділянку в користування ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення державного реєстратора КП "Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області" Ходоровської О.М., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32973672 від 16.12.2016, про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ "Благодійний Союз" номер запису про інше речове право:18083267 від 12.12.2016.

Ухвалою від 02.02.2021 суд прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначив на 23.02.2021.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, від 23.02.2021 суд постановив відкласти підготовче судове засідання на 18.03.2021.

Ухвалою від 18.03.2021 суд закрив підготовче засідання та призначив судовий розгляд справи по суті на 19.04.2021.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, від 19.04.2021 суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 17.05.2021.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, від 17.05.2021 суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 07.06.2021.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що спірний договір оренди землі б/н від 07.07.2016 підписано невідомою особою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині недійсності спірного договору вказує, що є спадкоємицею ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та якому на праві власності належала земельна ділянка за кадастровим номером :10:000:0051, площею 1,5 га , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 239143 виданим 25.02.2005.

Оскільки спірний договір підписаний 07.07.2016, тобто після смерті ОСОБА_2 позивач вважає такий правочин недійсним, за обставин що останній не відповідає волевиявленню власника земельної ділянки.

Крім того, позивач вважає спірний правочин таким, що укладений з порушенням публічного порядку, що на підстав ст. 228 ЦК України також є самостійною підставою недійсності правочину.

Правовою підставою для визнання договору недійсним вказує на норми ст.ст. 215,216,203 та 228 ЦК України.

Посилаючись на норми ст.216 ЦК України позивач просить застосувати наслідки визнання договору недійсним (реституцію) шляхом повернення позивачу у користування земельної ділянки.

Оскільки договір є недійсним, позивач на підставі норм ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" просить скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 07.07.2016.

У судовому засіданні від 07.06.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та третя особа повноважних представників у судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується розпискою представника відповідача, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 90).

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідач у порядку ст. 178 ЦПК України у визначений строк відзиву на позовну заяву не подав.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 07.06.2021 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Карла Марка Черняхівського району Житомирської області помер батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06 липня 2016 (а.с. 12).

За життя ОСОБА_2 отримав Державий акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 239149 від 25.02.2005, загальною площею 2,03 га за кадастровими номерами: :10:000:0051 площа 1,5га та :10:000:0001 площа 0,5301га , що розташована на території Жадьківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, цільове призначення (використання) - сільськогосподарське виробництво.Даний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 8 (а.с.16).

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І., ОСОБА_1 після смерті батька - ОСОБА_2 вступила в спадщину на земельні ділянки площею 2,0308га, кадастрові номери :10:000:0051, :10:000:0001, розташовані на території Жадьківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с. 8).

Позивач звертаючись з позовом до суду вказує, що 15.03.2008 між ОСОБА_2 (орендодавець) та СТОВ "Жадьківське" (орендар) укладений договір оренди землі №231 (а.с.13-14).

Відповідно до п. 1,2 даного договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Жадьківської сільської ради, загальною площею 2,03га .

За умовами п.7 даного догору сторони погодили, що договір укладено на 10 років.

Даний договір зареєстрований Черняхівським відділом Житомирської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.06.2008 за № 81 (а.с. 13-14).

Згідно акту про передачу та прийом земельної ділянки в оренду від 19.06.2008, що зареєстрований у Черняхівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК від 19.06.2008 за №81, ОСОБА_2 (орендодавець) передав, а СТОВ «Жадьківське» (орендар) прийняв земельну ділянку в розмірі 2,03га у фактичне користування (а.с. 15).

07.07.2016 між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ "Благодійний Союз" (орендар) укладений договір оренди землі, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, для ведення товарного сільського господарського виробництва (а.с. 17-18).

Пунктами 2-2.2 передбачено, що в оренду передається земельна ділянка площею 1,50 га, що розташована на території Жадьківської сільської ради на межами населених пунктів з кадастровим номером земельної ділянки: :10:000:0051.

Відповідно до пункту 8 договір укладено на 10 років. Термін дії договору розпочинається з дати його державної реєстрації.

12.12.2016 державним реєстратором КП "Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області" здійснено державну реєстрацію договору оренди землі від 07.07.2016 про що зроблено запис за індексним номером 32973672 від 16.12.2016, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 19).

За викладених обставин позивач доводить те, що оскільки її батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він не міг 07.07.2016 укладати договір оренди земельної ділянки із ТОВ "Благодійний Союз". Тому договір оренди землі укладений з відповідачем вважає недійсним,просить застосувати наслідки недійсності правочину та скасувати держану реєстрацію спірного правочину.

З метою захисту своїх порушених прав позивач звернулась до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про визнання договору оренди землі недійсним, застосування наслідків недійсності даного правочину та скасування державної реєстрації спірного договору.

Правовідносини, пов`язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин ), договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

У відповідності до статті 17 ЗУ "Про оренду землі", об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Нормами ст.125 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди;орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Суд встановив, що спірний договір оренди землі, який позивач просить визнати недійсним датований 07.07.2016 та з боку орендаря підписаний ОСОБА_2 (а.с.17-18).

Водночас суд достеменно встановив, що ОСОБА_2 відповідно до даних, що містяться у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 06.07.2016, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вказує на те, що ОСОБА_2 спірний договір оренди землі не підписував та відповідно, істотні умови цього договору не погоджував.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) суд зробив висновок, що "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами".

Таким чином у сторони договору - орендодавця ОСОБА_2 було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору, даний договір не було підписано орендодавцем, тобто договір оренди землі від 07.07.2016 не містить усіх істотних умов, що вказує про неукладеність спірного договору.

Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) .

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, оскільки суд встановив, що спірний договір оренди землі від 07.07.2016 є неукладеним, тому у задоволенні позову в частині визнання договору недійсним слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Стосовно вимоги позивача про застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення позивачу земельної ділянки, суд зазначає про наступне.

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена лише стороні недійсного правочину, при цьому проведення реституції в односторонньому порядку законодавцем не передбачена.

Вказаний висновок також викладено постанові Вказаний висновок також викладено постанові Верховного Суду від 20 квітня 2021 року у справі № 922/2811/19. Суду від 20 квітня 2021 року у справі № 922/2811/19.

Зважаючи, що позивач заявила про наслідки недійсності фактично неукладеного правочину, що у свою чергу не допускає реституції, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в цій частині.

Суд зазначає, що позивач, обираючи такий спосіб захисту як застосування наслідків недійсності до неукладеного правочину обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Водночас суд звертає увагу, що власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову про усунення перешкод у користуванні майном або повернення такого майна.

Розглядаючи вимогу позивача про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за відповідачем на підставі договору від 07.07.2016, суд дійшов наступних висновків.

За приписами ст. 125 Земельного кодексу України (ЗК України), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК україни ).

З аналізу вищезазначених норам законодавства випливає, що право особи на оренду земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації відповідного права на підставі договору оренди землі.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (у редакції чинній на час виникнення спірних Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Згідно п. 2 ч.1 ст. 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державній реєстрації підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Матеріалами справи підтверджено, що 07.07.2016 між ОСОБА_2 (орендодавець), спадкоємцем якого є ОСОБА_1 (позивач) та ТОВ Благодійний Союз" (орендар), підписаний договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, площею 1,5га, строком на 10 (десять) років.

12.12.2016 державним реєстратором КП "Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району у Житомирській області" проведено державну реєстрацію вищезазначеного договору оренди землі від 07.07.2016, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 19).

Згідно зі статтею 11 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

У ході вирішення спору суд встановив, що договір оренди землі від 07.07.2016, реєстрація якого була здійснена державним реєстратором за індексним номером 32973672 від 16.12.2016, номер запису: 18083267 від 12.12.2016 є неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто всіх істотних умов договору.

Отже, реєстрація права оренди ТОВ "Благодійний Союз" на вищевказану земельну ділянку, за обставин, що договір оренди орендодавець ОСОБА_2 фактично не підписував( неукладений правочин) не відповідає вимогам закону.

Загальними засадами державної реєстрації прав є,зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди землі є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позивача про наявність правових підстав для скасування рішення про державну реєстрації договору оренди (запису про проведену державну реєстрацію), проведеної КП "Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району у Житомирській області" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:000:0051, площею 1,5га.

Водночас, суд вважає за необхідне також зазначити про те, що відповідно до ст. 29 згаданого вище Закону, державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав.

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель.

Частиною першою ст. 18 вищезгаданого Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (частина четверта статті 18 Закону).

Частиною третьою статті 10 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" передбачено, що державний реєстратор, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

-під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником;

- під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

Із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора вбачається, що одним із обов`язків державного реєстратора є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й зобов`язаний, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.

Такий обов`язок узгоджується із закріпленими частиною першою статті 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 1).

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Проте, як свідчать матеріали справи, в період дії первісного договору оренди землі від 15.03.2008, що був укладений між ОСОБА_2 та СТОВ "Жадьківське" , та діяв на момент проведення державної реєстрації договору оренди землі від 07.07.2016, державним реєстратором КП "Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району у Житомирській області", за заявою відповідача, проведено 12.12.2016 державну реєстрацію договору оренди землі від 07.07.2016, а також вчинено відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Суд зазначає, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства.

З урахуванням викладеного та встановлених судом фактичних обставин справи, вчинені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, запис про інше речове право № 18083267 від 12.12.2016 про державну реєстрацію договору оренди землі від 07.07.2016 є також, що здійснений в порушення норм ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" та підлягає скасуванню.

За вказаних обставин вимога позивача про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 07.07.2016 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Розподіл судових витрат

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 13-16, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення державного реєстратора КП "Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області" Ходоровської О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32973672 від 16.12.2016 про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ "Благодійний Союз", номер запису про інше речове право: 18083267 від 12.12.2016.

3. Стягнути з ТОВ "Благодійний Союз" (с. Чудин, Радомишльський район, Житомирська область, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн.

4. В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ТОВ "Благодійний Союз" (с. Чудин, Радомишльський район, Житомирська область, )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне підприємства "Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області" (вул. І.Грека, 20, с. Сербо-Слобідська, Ємільчинський район, Житомирська область, код ЄДРПОУ 40264723).

Повне рішення складено: 10.06.2021

Суддя Л.В. Лось