П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 242/3822/19

Номер провадження 22-ц/804/21/21

12 лютого 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів -Баркова В.М., Принцевської В.П.

за участю секретаря - Сидельнікової А.В.,

скаржник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Резніков Олександр Григорович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чепурний Віталій Миколайович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова Олександра Григоровича на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 25 вересня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог заявника.

18 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат у виді професійної правничої допомоги.

Заява мотивована тим, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г., вчинені в межах виконавчого провадження № 61554806 з примусового виконання заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року задоволені частково. Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. в частині передачі на зберігання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 стягувачу ОСОБА_2 ; визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. в частині передачі на зберігання та подальшої реалізації легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 іншому зберігачу представнику Державного підприємства «Сетам» Лелюшок В.В.; визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 20 березня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника в частині передання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 на зберігання стягувачу ОСОБА_2 ; визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 20 березня 2020 року про передачу майна на зберігання іншому зберігачу представнику Державного підприємства «Сетам». Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , в частині вимог щодо визнання неправомірними та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 березня 2020 року закрито та роз`яснено скаржнику, що заявлені в цій частині вимоги, підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства у відповідному окружному адміністративному суді. В задоволенні решти вимог скарг ОСОБА_1 відмовлено.

При подані вищевказаних скарг на дії та постанови приватного виконавця представником ОСОБА_1 , у встановленому ч. 1 ст. 134 ЦПК України порядку, було подано до суду попередній орієнтований розрахунок судових витрат на правничу допомогу, яку надає адвокат Бойко О.І. та розмір яких попередньо складав 20000,00 грн. 10 квітня 2020 року в доданих до суду додаткових поясненнях представником заявника - адвокатом Бойко О.І. зазначено про те, що докази понесених скаржником витрат на правову допомогу будуть надані суду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 03-1/20 від 27 березня 2020 року, додаткової угоди № 1 від 19 червня 2020 року до договору про надання правничої допомоги № 03-1/20 від 27 березня 2020 року, акту приймання-передачі правових послуг від 10 вересня 2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 10 вересня 2020 року, розмір понесених ОСОБА_1 судових витрат у зв`язку із розглядом зазначених скарг складає 27000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, заявник просила суд ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. на її користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 27000,00 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у сумі 22 000, 00 грн. В іншій частині вимог заяви про відшкодування судових витрат у вигляді правничої допомоги відмовлено.

Постановляючи ухвалу, місцевий суд дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 , на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, надані до суду докази, які стосуються задоволених вимог її скарг, тому вони підлягають відшкодуванню у загальній сумі 17000,00 грн. Зокрема такі витрати пов`язані: з підготовкою, оформленням та направленням скарги на неправомірні дії та постанови приватного виконавця Резнікова О.Г. щодо оголошення в розшук, опису та арешту, передачі на зберігання автомобіля у сумі 10000,00 грн; оформленням та направленням додаткових пояснень до вказаної скарги в сумі 2000,00 грн; вивченням заперечень приватного виконавця Резнікова О.Г. від 06 травня 2020 року та підготовкою правової позиції щодо зазначеного документу в сумі 2000,00 грн; підготовкою оформлення та направлення пояснень проти заперечень приватного виконавця Резнікова О.Г. від 06 травня 2020 року вих. № 117 на скаргу в сумі 2000,00 грн; підготовкою та направленням адвокатського запиту до АТ «Укргазбанк» стосовно належного клієнту на праві власності автомобіля, який перебуває у заставі даної банківської установи у сумі 1000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо витрат на правничу допомогу, пов`язаною з участю адвоката у судових засіданнях 18 червня 2020 року та 31 липня 2020 року; ознайомленням з матеріалами справи; підготовкою оформлення та подання до суду клопотання про долучення доказів до скарги на неправомірними дії та постанови приватного виконавця та гонорар успіху, зазначені в додатковій угоді № 1 від 19 червня 2020 року до договору про надання правничої допомоги № 03-1/20 від 27 березня 2020 року та акту приймання-передачі наданих правових послуг від 10 вересня 2020 року, місцевий суд виходив з того, що оскільки вимоги скаржника задоволені частково, то вимоги в частині стягнення за надані вищевказані правові послуги необхідно задовольнити з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат у сумі 5000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Резніков О.Г., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржену ухвалу в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 22 000, 00 грн та ухвалити у цій частині нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її заяви про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд при стягненні судових витрат не дотримався принципу пропорційності, адже в результаті розгляду скарг ОСОБА_1 , які об`єднані в одне провадження, фактично було задавлено одну, що стосувалася виконавчих дій щодо арешту автомобіля, а судом стягнуто витрати у розмірі 90 % від заявлених.

Крім того, надана заявником суду квитанція до прибуткового касового ордера про оплату витрат за правничу допомогу не є достатнім та допустимим доказом здійснення оплати, оскільки з врахуванням вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні №148, затвердженого Постановою правління НБУ від 29 грудня 2017 року, без з`ясування системи оподаткування Адвокатського бюро «Олексія Бойко» (наявності у нього касового апарату, книги доходів та витрат тощо), без наявності витягу з журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, де відображено реєстрацію зазначеного касового ордеру від 10 вересня 2020 року, не можна стверджувати що кошти в сумі 27000 були оприбутковані.

Також стороні приватного виконавця, у порушення вимог норм процесуального права, не було надіслано судом копію заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення, що позбавило його можливості надати заперечення на дану заяву.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Інші учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

У судовому засіданні апеляційного суду представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. - адвокат Бугай Д.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бойко О.І. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чепурний В. М. у судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та її представника, представників заінтересованих осіб - адвоката Бугая Д.В. та ОСОБА_4., заінтересованої особи Чепурного В.М. , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

31 березня 2020 року адвокат Бойко О.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою на дії та постанову приватного виконавця, в якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця Резнікова О.Г. щодо відкриття виконавчого провадження № 61554806 від 13 березня 2020 року з примусового виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року у справі № 242/3822/19 та подальші вчинені примусові виконавчі дії та винесені постанови в межах вказаного виконавчого провадження; визнати неправомірними та зобов`язати приватного виконавця Резнікова О.Г. скасувати, винесені в межах виконавчого провадження №61554806, постанови.

Крім того, 01 квітня 2020 року адвокат Бойко О.І. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду скаргу, в якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця Резнікова О.Г. щодо оголошення в розшук, опису та арешту, передачі на зберігання стягувачу ОСОБА_2 , передачі на зберігання іншому зберігачу - представнику ДП «Сетам» Лелюшок В.В. для реалізації легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Також просив визнати неправомірними та зобов`язати приватного виконавця скасувати винесені ним в межах виконавчого провадження постанови, а саме постанову про розшук майна боржника від 19 березня 2020 року, постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20 березня 2020 року та постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 20 березня 2020 року і зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 з усіма наявними в зазначеному автомобілі особистими речами боржника.

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Бойко О.І., подала до суду скаргу, в якій просила визнати неправомірними дії приватного виконавця Резнікова О.Г. щодо виходу 13 квітня 2020 року за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 та щодо складання акту приватного виконавця від 13 квітня 2020 року про ненадання вільного доступу до квартири та розташованого в ній майна.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г., вчинені в межах виконавчого провадження № 61554806 з примусового виконання заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року задоволені частково. Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. в частині передачі на зберігання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 стягувачу ОСОБА_2 ; визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. в частині передачі на зберігання та подальшої реалізації легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 іншому зберігачу представнику Державного підприємства «Сетам» Лелюшок В.В.; визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 20 березня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника в частині передання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 на зберігання стягувачу ОСОБА_2 ; визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 20 березня 2020 року про передачу майна на зберігання іншому зберігачу представнику Державного підприємства «Сетам». Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , в частині вимог щодо визнання неправомірними та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 березня 2020 року закрито та роз`яснено скаржнику, що заявлені в цій частині вимоги, підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства у відповідному окружному адміністративному суді. В задоволенні решти вимог скарг ОСОБА_1 відмовлено.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 виступав адвокат Бойко О.І., який діяв на підставі ордеру серії КС № 519178 та договору про надання правничої допомоги 03-1/20 від 27 березня 2020 року № 05.8 та додаткової угоди до нього від 19 червня 2020 року (т.1 а.с.32, т. 3, а. с. 133 - 139).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надала акт приймання-передачі наданих правових послуг від 10 вересня 2020 року, відповідно до якого адвокат Бойко О.І. виконав, а клієнт ОСОБА_1 прийняла наступні види робіт: підготовка, оформлення та направлення скарги на неправомірні дії та постанови приватного виконавця Резнікова О.Г. щодо оголошення в розшук, опису та арешту, передачі на зберігання стягувачу ОСОБА_2 та передачі на зберігання іншому зберігачу представнику ДП «Сетам» Лелюшок В.В. для реалізації автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , вчинених в межах ВП № 61554806 з примусового виконання виконавчого листа № 242/3822/19, виданого 05 березня 2020 року Селидівським міським судом Донецької області вартістю 10000 грн.; підготовка оформлення та направлення додаткових пояснень до скарги на неправомірні дії та постанови, винесені приватним виконавцем Резніковим О.Г. в межах ВП № 61554806, вартістю 2000,00 грн.; вивчення заперечень приватного виконавця Резнікова О.Г. від 06 травня 2020 та підготовка правової позиції щодо зазначеного документу, вартістю 2000,00 грн.; підготовка оформлення та направлення пояснень проти заперечень приватного виконавця Резнікова О.Г. від 06 травня 2020 вих. № 117 на скаргу на неправомірні дії та постанови, винесені приватним виконавцем Резніковим О.Г. в межах ВП № 61554806, вартістю 2000,00 грн.; підготовка оформлення та подання до суду клопотання про долучення доказів до скарги на неправомірними дії та постанови приватного виконавця Резнікова О.Г., вартістю 1000,00 грн.; підготовка та направлення адвокатського запиту в інтересах клієнта до АТ «Укргазбанк» стосовно належного ОСОБА_1 на праві власності автомобіля, який перебуває у заставі АТ «Укргазбанк», вартістю- 1000,00 грн.; участь у судовому засіданні 18 червня 2020 року, вартістю 2000,00 грн.; участь у судовому засіданні 31 липня 2020 року, вартістю 2000,00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи, вартістю1000,00 грн.; гонорар успіху у розмірі 4000,00 грн. Загальна сума витрат, пов`язаних з наданням послуг з правничої допомоги, становить 27 000,00 грн. (т.3 а.с.140-142)

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 10 вересня 2020 року, адвокат Бойко О.І. прийняв від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 27 000,00 грн., як оплату за надані послуги згідно додаткової угоди № 1 від 19 червня 2020 року до договору про надання правничої допомоги № 03-1/20 від 27 березня 2020 року та акту приймання-передачі наданих правових послуг від 10 вересня 2020 року (т. 3 а.с.142).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у судовому провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. ( ч.ч.1.2.ст. 367 ЦПК України)

Звертаючись з апеляційної скаргою, Резніков О.Г. посилався на недотримання судом першої інстанції при стягненні витрат на професійну справничу допомогу принципів співмірності та пропорційності, ігнорування факту неподання заявником неналежних та недопустимих доказів на підтвердження ним оплати професійної правничої допомоги та порушення норм процесуального права, з огляду на ненадання йому копії заяви про винесення додаткового рішення та доданих до неї документів.

Приймаючи до уваги виконані адвокатом послуги, час, витрачений на виконання робіт, обсяг наданих послуг, складність справи, апеляційний суд вважає, що місцевий суд зробив обгрунтований висновок про часткове відшкодування ОСОБА_1 понесених нею витрат на правничу допомогу у сумі 22 000 грн, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

При цьому довід апеляційної скарги про те, що суд стягнув витрати на правничу допомогу без додержання принципу пропорційності є безпідставним, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове відшкодування судових витрат, врахував, що скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця була задоволена частково. Крім того, місцевий суд прийняв до уваги те, що заявником були подані докази витрат у сумі 17 000,00 грн на правничу допомогу, пов`язану зі скаргою ОСОБА_1 від 17 квітня 2020 року, яка була частково задоволена судом.

Посилання в апеляційній скарзі на недотримання судом першої інстанції вимог щодо застосування критерію співмірності витрат на оплату правничих послуг також є необґрунтованими, оскільки цей критерій суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, скаржником Резніковим О.Г. не надано.

Апеляційний суд відхиляє аргумент Резнікова О.Г. щодо недоведеності оприбуткування Адвокатським бюро «Олексія Бойко» коштів за правничу допомогу у сумі 27000 грн, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 у

справі № 922/445/19.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції постановив оскаржену ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О. Г. залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова Олександра Григоровича на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 25 вересня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 25 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021року.

Суддя: