Провадження №2/523/2027/21
"02" червня 2021 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі - Вовкович І.В.,
розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-
В С Т А Н О В И ЛА :
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в якій просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактичним місцем проживання його матері - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтувала тим, що 10 травня 2018 року Суворовським районним судом м.Одеси шлюб зареєстрований 28 серпня 2010 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 655, між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 було розірвано.
Під час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .
Після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 фактично залишився постійно проживати разом зі матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Як зазначає позивачка, відповідач ОСОБА_2 забирає до себе дитину на два тижні із кожного місяця, позивачка з даним графіком не згодна та вважає про те, що дані зустрічі негативно впливають на психологічний стан дитини. Після повернення дитини від батька, дитина ОСОБА_3 скаржився на те, що батько не приділяє йому належної уваги, не грається та наказує за дрібні проступки, забороняє спілкуватися з позивачкою, коли він знаходиться у батька.
14 травня 2018 року Суворовським районним судом м. Одеси постановлено судовий наказ, згідно якого з відповідача ОСОБА_2 стягується на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиточних мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання заяви до суду 08.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження № 56609057 від 14.06.2018 року щодо примусового виконання судового наказу № 523/6296/18 від 13.06.2018 року, що видав Суворовський районний суд м. Одеси.
Згідно складеного державним виконавцем розрахунку по сплаті аліментів від 25.06.2020 р. станом на 01.05.2020 року борг по сплаті аліментів на утримання сина складає 16 842, 63 грн., що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.
Дані обставини стали підставою звернення до суду.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просить розгляд справи провести у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність та прийняти рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування та прав та інтересів дитини .
У зв`язку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено про те, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 травня 2018 року було розірвано (а.с.9).
Після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 залишився проживати разом з позивачкою ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .
З матеріалів справи вбачається про те, що 14 травня 2018 року Суворовським районним судом м. Одеси постановлено судовий наказ, згідно якого з відповідача ОСОБА_2 стягується на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиточних мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання заяви до суду 08.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8).
Згідно складеного державним виконавцем розрахунку по сплаті аліментів від 25.06.2020 р. станом на 01.05.2020 року борг за відповідачем ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання сина складає 16 842, 63 грн. (а.с.18).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05/3/379вх від 02.11.2020р. орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матірю ОСОБА_1 (а.с.57-59).
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ?27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Суд вважає про те, що визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю забезпечить якнайкраще його інтереси.
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.
За таких обставин, суд з урахуванням інтересів дитини, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, приходить до висновку про те, що необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактичним місцем проживання його матері - ОСОБА_1 , а саме: за адресою: АДРЕСА_1 .
За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 840,80 гривень.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 133, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 160, 161 СК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - заодвольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактичним місцем проживання його матері - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Копію заочне рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення виготовлене та підписане суддею 08.06.2021р

Суддя Аліна С.С.