Справа № 939/519/21
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бородянського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 жовтня 2017 року на підставі виконавчого листа від 7 липня 2017 року, виданого на виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року, Бородянським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області було відкрите виконавче провадження № 55013690 про стягнення з ОСОБА_2 на його (позивача) користь грошових коштів в розмірі 4 033 633,85 грн.

10 листопада 2017 року постановою начальника Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику.

20 грудня 2017 року начальник Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області (на даний час - Бородянський РВ ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) ОСОБА_3 неправомірно зняла арешт з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , і в той же день дружина боржника ОСОБА_4 відчужила даний будинок на користь своїх дітей.

26 грудня 2017 року Бородянським районним судом була винесена ухвала, якою визначено, що боржнику належить Ѕ частка у вказаному домоволодінні.

За постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 360/2428/16-ц дії начальника Бородянського РВДВС Собяніної О.В. по зняттю арешту з вказаного будинковолодіння було визнано неправомірними.

Відповідно до звіту від 08 липня 2020 року про незалежну оцінку вартості вказаного будинковолодіння, вартість об`єкта оцінки становить 8175960 грн., а вартість Ѕ частини об`єкта оцінки становить 4033633,85 грн.

Вважав, що неправомірні дії начальника Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Собяніної О.В. по зняттю арешту з вказаного домоволодіння фактично призвели до неможливості державному виконавцю звернути стягнення на майно боржника та задовольнити його (позивача) вимоги, як стягувача, за рахунок Ѕ частини вказаного домоволодіння, і цими неправомірними діями йому /позивачу/ спричинена моральна шкода, яка виразилась у глибоких душевних та психологічних стражданнях, розчаруванні і незручності; він зрозумів, коли дізнався про незаконне зняття арешту з вказаного будинку та переоформлення його у той же день на інших осіб, що фактично позбавлений отримати значну суму боргу по вищевказаному виконавчому проваджені; з метою захисту та поновлення своїх порушених прав він змушений готувати численні відповідні звернення та скарги, приймати участь у їх розгляді, витрачаючи на це значний час.

Тому просив стягнути з держави України за рахунок коштів державного бюджету України на його (позивача) користь грошові кошти в розмірі 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка була завдана неправомірними діями начальника Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Собяніної О.В.

В судове засідання позивач не з`явився, просив справу розглядати без його участі.

Представник Бородянського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) Бузніцька Т.Г. в судовому засіданні позов не визнала, вимоги позивача вважала безпідставними, пояснила, що у жовтні 2019 року ОСОБА_1 сам звернувся до Бородянського районного суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника по виконанню рішення суду повністю відсутній, 8 листопада 2019 року судом було винесено ухвалу, якою заяву позивача задоволено, на підставі його ж ( ОСОБА_1 ) заяви було закінчене виконавче провадження. При цьому, вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у відділі один раз, жодного разу не повертався у зв`язку з відсутністю майна боржника, в ході його примусового виконання було стягнуто 19562,62 грн., з яких, зокрема, 16709,23 грн. - кошти в рахунок погашення боргу.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 55013690, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що за постановою заступника начальника Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 26 жовтня 2017 року було відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Бородянським районним судом Київської області 7 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 4033633,85 грн. (а.с.7-8).

10 листопада 2017 року постановою начальника Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.9-10).

За заявою стягувача від 10 листопада 2017 року державним виконавцем внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо будинку АДРЕСА_1 .

Як встановлено рішенням суду від 21 грудня 2020 року у цивільній справі № 939/1913/20, яке набрало законної сили 21 квітня 2021 року, 20 грудня 2017 року начальником Бородянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Собяніною О. В. винесена постанова про виправлення помилки в обтяженні №23307373, відповідно до якої внесені зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (виправлення помилки) щодо обтяження домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за № 23307373 о 16:15:15, та зареєстровано за ОСОБА_4 . Постанова винесена в зв`язку з виправленням помилки, допущеної при внесенні запису про обтяження нерухомого майна, оскільки зазначене майно не належить боржнику, а відповідно до документів є власністю третьої особ и. На підставі зазначеної постанови 20 грудня 2017 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна внесено запис про скасування обтяження. Дані обставини підтверджуються також матеріалами оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження № 55013690 та ніким не спростовані.

Ухвалою Бородянського районного суду від 26 грудня 2017 року, яка набрала законної сили 13 березня 2018 року визначено, що ОСОБА_2 належить Ѕ частка у будинковолодінні АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с.12-13).

Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року, дії начальника Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Собяніної О.В. щодо зняття арешту з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано неправомірними (а.с.16-19,20-32).

Своєю заявою від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повідомив Бородянський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про відсутність в повному обсязі обов`язку ОСОБА_2 перед ним (стягувачем) по даному виконавчому провадженню (а.с.64).

Ухвалою Бородянського районного суду від 8 листопада 2019 року було задоволено заяву ОСОБА_1 та визнано виконавчий лист № 360/2428/16-ц/215/17, виданий Бородянським районним судом Київської області 7 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 4 033 633,85 грн. таким, що не підлягає виконанню повністю, у зв`язку з добровільним виконанням обов`язку боржника відповідно до укладеного 1 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договору. Так, за змістом даної ухвали, 01 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 , боржником ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_5 має сплатити ОСОБА_1 кошти в сумі, еквівалентній 62500 доларів США, а він має звернутися до Бородянського районного суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із добровільним виконанням боржником або іншою особою рішення суду; згідно акту від 07 листопада 2019 року сторони виконали свої зобов`язання (а.с.66).

На підставі вказаної ухвали Бородянського районного суду від 8 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області 28 листопада 2019 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.68).

Відповідно до копії звіту про незалежну оцінку вартості домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Роял Сіті Плюс» 08 липня 2020 року, вартість об`єкта оцінки становить 8 175 960 грн., а 1/2 його частина - 4 087 980 грн. /а.с 83-124/.

Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1, п.8,9 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому у відповідності до абзацу 2 пункту 5 вказаної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За загальними правилами, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 10 зазначеної Постанови вказано, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

З аналізу викладеного, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

За змістом ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що діями начальника Бородянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Собяніної О. В. щодо зняття арешту з вищевказаного будинку йому (позивачу) було завдано моральної шкоди, яка виразилась у глибоких душевних та психологічних стражданнях, розчаруванні і незручності; він зрозумів, коли дізнався про незаконне зняття арешту з вказаного будинку та переоформлення його у той же день на інших осіб, що фактично позбавлений отримати значну суму боргу по вищевказаному виконавчому проваджені; з метою захисту та поновлення своїх порушених прав він змушений був готувати численні відповідні звернення та скарги, приймати участь у їх розгляді, витрачаючи на це значний час.

Однак жодних доказів, які б підтвердили понесення позивачем моральної шкоди внаслідок протиправних дій державного виконавця суду не надано, зокрема, з досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження встановлено, що, незважаючи на зняття арешту з вказаного будинку, державний виконавець вчиняв необхідні дії щодо виконання рішення суду, з боржника на користь стягувача здійснювались стягнення на сплату боргу, за поданням державного виконавця було визначено частку боржника у спільному майні, і тільки за ініціативою ОСОБА_1 судом було визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, як стверджував стягувач - у зв`язку з добровільним виконанням обов`язку боржника, на підставі чого державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача як на підтвердження неправомірності дій державного виконавця на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року в справі № 360/2428/16-ц, оскільки даною постановою було визнано дії начальника Бородянського РВ ДВС по зняттю арешту з вказаного домоволодіння неправомірними в зв`язку з порушенням порядку зняття такого арешту, а не через відсутність підстав для вчинення таких дій.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесення моральної шкоди внаслідок неправомірних дій державного виконавця, а саме начальника Бородянського РВ ДВС Собяніної О.В., то суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Керуючись ст. 19,56 Конституції України ст. 11,16,23,1167,1173,1174 ЦК України, ст. 10-13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Бородянського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 01 червня 2021 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч