Номер провадження: 22-ц/813/2875/21
Номер справи місцевого суду: 495/863/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Державної служби з питань праці, за участі третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом та зобов`язання взяти його на облік,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці, про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом та зобов`язання взяти його на облік, та відповідно, просив суд: визнати нещасний випадок, що стався 18.03.2010 року із ним під час виконання службового доручення на станції «Одеса-Мала», нещасним випадком на виробництві; зобов`язати службу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці взяти на облік нещасний випадок, що стався 18.03.2010 року із ним під час виконання службового доручення на станції «Одеса-Мала».

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2018 року, залучено до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом та зобов`язання взяти його на облік в якості співвідповідачів Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та Державну службу з питань праці.

Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.03.2010 року він, працюючи підсобним працівником будівельно-монтажного потягу 686 станції «Одеса-Мала» та виконуючи службове доручення, отримав в результаті побиття машиністом електропоїзда станції «Одеса-Головна» ОСОБА_2 обширну політравму, зокрема компресійний перелом хребта, що потягло за собою неможливість пересуватися самостійно.

Через отриману травму він не міг пересуватись у подальшому та 15.11.2011 року його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за інвалідністю .

У період з 2010 року відповідними підрозділами «Укрзалізниці» проводились неодноразові розслідування вказаної події, але спираючись на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та отриманими позивачем травмами та не пов`язаності скоєного з виконанням трудових обов`язків, даний нещасний випадок не було визнано виробничим та не було взято на облік.

Проте, як вбачається з вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2011 року по справі № 1-662/11, ОСОБА_2 , визнаючи себе винним у завданні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, пояснив, що причиною цього було те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, а отже його дії не відносять до таких, що вчинені з особистих мотивів.

Аналогічного висновку щодо необхідності кваліфікації даної події як нещасного випадку на виробництві, дійшов член комісії з розслідування ОСОБА_3 , що викладено в особистій думці, яка долучена до акту розслідування.

Незважаючи на очевидність отримання ним травми у процесі трудової діяльності, та того, що даний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом, відповідач протягом всього часу ухиляється від визнання даного факту.

03.02.2016 року він звернувся з метою врегулювання даного питання до Головного управління держпраці в Одеській області, та листом від 15.02.2016 року йому було роз`яснено неможливість вирішення даного спору інакше, як в судовому порядку, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - було задоволено, постановлено:

визнати нещасний випадок, що стався 18.03.2010 року із ОСОБА_1 під час виконання службового доручення на станції "Одеса-Мала", нещасним випадком на виробництві;

зобов`язати Виробничий підрозділ "Одеське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" взяти на облік нещасний випадок, що стався 18.03.2010 року із ОСОБА_1 під час виконання службового доручення на станції "Одеса-Мала".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

25 березня 2019 року представником Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було подано апеляційну скаргу на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

При цьому посилаючись на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи допусив порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, зокрема в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на медичні довідки датовані 10.06.2010 року, 26.06.2010 року, а також 2011 та 2013 роками, пенсійне посвідчення від 03.11.2010 року та рентгенограму не виключно як на свідчення наявності у позивача певного діагнозу, а як на докази причинно-наслідкового зв`язку між нещасним випадком, що стався з ОСОБА_1 18.03.2010 року та наявним у позивача компресійним переломом хребта.

В оскаржуваному рішенні на підставі вищезазначених медичних довідок суд І інстанції у цивільній справі фактично встановлює інший більш тяжкий склад злочину, а саме завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Апелянт наголошує, що враховуючи не тільки зміст вироку, а й позицію ОСОБА_1 , який протягом всього часу слідства не наполягав на завданні йому травми хребта обвинуваченим ОСОБА_2 , комісія дішла висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між нещасним випадком, що стався 18.03.2010 року з отриманими ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями середньої тяжкості у вигляді травми хребта.

До суду по даній справі ОСОБА_1 звернувся майже через 8 років та суд першої інстанції відмовивши у застосуванні терміну позовної давності дійшов хибного висновку, що АТ «Укрзалізниця» порушило особисті немайнові права позивача.

23 березня 2021 року представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області подав заяву про приєднання до апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року, відповідно до якої просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому посилаючись на те, що судом першої інстанції при вирішенні справи по суті не було враховано, що спосіб захисту порушеного права обраний ОСОБА_1 є невірним та не призведе до відновлення порушених прав у разі ухвалення рішення на його користь.

Судом першої інстанції не було залучено органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування до розгляду справи, але юридичні наслідки розгляду справи можуть вплинути на обов`язки фонду по відношенню до ОСОБА_1 .

Наголошує на тому, що судом не враховано, що обставини зазначені у вироку у кримінальному провадженні по справі №1-662/11 від 15.02.2011 року є обов`язковими для суду та не потребують доказування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

15 липня 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

При цьому посилаючись на те, що апеляційна скарга є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

22 липня 2019 року від Державної служби з питань праці на адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого відповідач просить: виключити Державну службу з питань праці з числа відповідачів у справі; апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

При цьому посилаючись на те, що Державна служба з питань праці не є субєктом спірних правовідносин, оскільки не має спірних матеріально-правових відносин з позивачем.

Також 22 липня 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшли письмові пояснення на відзив до апеляційної скарги.

Апелянт наголошує, що виходячи зі змісту відзиву, жодного доводу або доказу на існування причинно-наслідкового звязку між випадком, що стався 18.03.2010 року та отриманою ОСОБА_1 травмою хребта при незясованих обставинах у позивача немає.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

08.05.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду було залишено без руху апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Державної служби з питань праці про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом та зобов`язання взяти його на облік.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.06.2019 року провадження по вказаній цивільній справі було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Державної служби з питань праці про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом та зобов`язання взяти його на облік призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.05.2019 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням № 5914 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від Розпорядженням № 5176 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 листопада 2019 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 липня 2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду у загальному порядку та залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року було поновлено Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області строк для подачі заяви про приєднання до апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року та прийнято до провадження заяву Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про приєднання до апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що дійсно 18.03.2010 року приблизно о 17-00 годині, ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на платформі станції «Одеса-Мала» ОСОБА_4 , безпідставно, з хуліганських міркувань, грубо порушуючи громадський порядок, явно виявляючи зневагу до громадськості, висловлюючись нецензурною лайкою, з великою зухвалістю став наносити громадянам, в т.ч. ОСОБА_1 удари руками та знайденою ним у платформі лопатою в сторону тіл останніх.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 349 від 15.11.2010 року, ОСОБА_1 , внаслідок нанесених йому ударів ОСОБА_2 отримав наступні тілесні ушкодження: синці та садна на пальцях правої кисті, забій грудної клітини.

Вказані пошкодження спричинені дією тупого предмету, якими могла бути рука, стисла в кулак, і лопата, та могли виявитись у результаті ударів даними предметами, можливо 18.03.2010 року.

Синці та садна мають незначні, скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також зазначено, що у зв`язку з тим, що рентгенограми та комп`ютерні томограми грудної клітини не надані, встановити характер пошкодження хребта (в тому числі наявності компресійного перелому 11-го грудного хребця), та відповідно характер і ступінь тяжкості усіх тілесних пошкоджень не надалось можливим.

Вказане підтверджується вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2011 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України, у відповідності до якої призначено йому покарання у вигляді обмеження свободи строком на один рік. Відповідно до ст.75,76 звільнено ОСОБА_2 від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік. /а.с.80-82/.

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2010 року ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з БМП-686 та працював підсобним працівником будівельно-монтажного потягу станції «Одеса-Мала» № 686.

За фактом виявлення даного злочину було складено акт № 1 від 12.07.2010 року про нещасний випадок невиробничого характеру, за яким складено висновок про хуліганські дії іншої особи, побиття працівника № 686 ОСОБА_1 сторонньою особою з особистих мотивів, що призвело до тимчасової непрацездатності. /а.с.6-8/

У відповідності до листа з Головного управління Держпраці в Одеській області повідомлено, що перше розслідування цього випадку проведено комісією БМП -686 у березні-квітні 2010 року, повторне у зв`язку із скаргою ОСОБА_1 , комісією БМП-686 в липні 2010 року. При розгляді матеріалів повторного розслідування, територіальним управлінням Держгірпромнагляду в Одеській області у вересні 2010 року, через недбале оформлення матеріалів притягнуто до дисциплінарної відповідальності працівників БМП-686, які приймали участь у розслідуванні та було видано розпорядження провести третє розслідування. /а.с.21/

У відповідності до акту розслідування нещасного випадку, що стався 18.03.2010 року близько 17 години у будівельно-монтажному потягу 686 Одеської залізниці, Укрзалізниця, Міністерство транспорту та зв`язку України від 11.05.2011 року, ОСОБА_1 підсобний робітник працював по професії підсобний робітник 1 рік 11місяців 17 днів. В БМП-686 встановлена 40 годинна робоча неділя, з п`ятьма робочими днями та двома вихідними. Розпорядок робочого дня: з 08-00 години до 17-00 години.

Нещасний випадок стався в районі залізничного зупиночного пункту Одеса-Мала на пасажирські платформі. Платформа розміщена вздовж 1 та 19 колій. Робочим проектом передбачено капітальний ремонт існуючої платформи, що передбачає збільшення її загальної довжини до 219,8 м. Приблизно на відстані 5 м. від крайньої голівки рельсу знаходився вагончик, в якому зберігалися інструменти та одяг для перевдягання робітників.

Справа від входу в вагончик знаходяться гаражі, дахи яких розміщені на рівні платформи.

Місцем отримання травми від сторонньої особи є територія, що прилягає до вагончика.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , він підійшов до вагончика близько 16-30 години, щоб взяти лопату. Біля вагончика нікого не було. З його слів, він не помітив коли до нього ззаду підійшов невідомий і почав його бити лопатою.

Після чого ОСОБА_1 впав біля дверей вагончика і втратив свідомість. Прийшов до тями, коли приїхав наряд міліції. В відділенні було встановлено особистість невідомого, ним виявився громадянин ОСОБА_2 .

Згідно пояснень ОСОБА_2 , близько 16-45 години він, чекаючи товариша в районі вагончика, вступив у суперечку з ОСОБА_6 . Побачивши ОСОБА_1 , що нахилився біля дверей вагончика, ОСОБА_2 вдарив його лопатою. Після чого ОСОБА_1 впав, а ОСОБА_2 пішов в сторону магазину. Наряд міліції забрав його в районі Червоного Хреста.

Згідно висновку комісії, розглянувши матеріали нещасного висновку, комісія, виходячи з мотивувальної частини вироку суду від 15.02.2011 року по справі № 1-662/11, який набув законної сили, не встановила причинно-наслідкового зв`язку травми, отриманої ОСОБА_1 18.03.2010 року з діагнозом в листу непрацездатності від 19.03.2011 року компресійний перелом Тh-11, а отже підстав для складання акту Н-1 (НПВ) та взяття на облік даного нещасного випадку немає. /а.с.11-17/.

Проте, член комісії по проведенню повторного розслідування нещасного випадку /головний технічний інспектор праці Ради профспілки залізо дорожників та транспортних будівельників України на Одеській залізниці - В.Є. Бочкарев висловив свою окрему думку з приводу висновку комісії, викладеного в акті розслідування нещасного випадку від 11.05.2011 року, за яким вважає, що комісією не взято до уваги п.16 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», у якому зазначено, що нещасний випадок, зв`язаний з нанесенням робітнику тілесних пошкоджень сторонньою особою під час виконання робіт чи дій в інтересах підприємства, що не мав особистих мотивів повинні бути кваліфіковані, як нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом та на нього необхідно скласти акт форми Н-1. /а.с.18/

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4151 з ДЗ «Дорожня лікарня «Одеська залізниця», ОСОБА_1 перебував в стаціонарі з 01.07.2013 року по 28.08.2013 року з діагнозом гострий тромбофлебіт глибоких вен лівої нижньої кінцівки.

Супутні: консолідований перелом лівого гомілковостопного суглобу, забій лівої стопи, дефартроз правого плечового суглобу, поширений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного відділу. /а.с.19-20/

Згідно виписки з історії хвороби № 4519 невролога ДП «Одеська залізниця», ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 20.07.2011 року до 02.08.2011 року з діагнозом: вертеброгенна люмбалгія вираженим болевим та м`язові-тонічний синдром зі статодинамічним порушенням на п/к відділі; застарілий компресійний перелом./а.с.9-10/

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач надав і інші /більш раніше/ виписки з історії його хвороби та медичні довідки. /а.с.104,108-110/.

Так, згідно консультативного висновку від 22.06.2010 року з травматологічного центру Одеського державного медичного університету та клініки травматології, ортопедії 11-ї міської клінічної лікарні м. Одеси вбачається, що ОСОБА_1 був встановлений діагноз внаслідок закритої травми грудного відділу хребта тримісячної давності компресійний перелом літ Тh-11 та Тh-12 з переважною деформацією Тh-11, між хребтова грижа хребтово-рухового сегменту, кіфотична деформація на рівні сігментов тощо. /а.с.103/.

Окрім того, матеріали справи містять медичні довідки з ренгеновідділення від 10.06.2010 року, згідно яких вбачається, що ОСОБА_1 вставлено діагноз: травматична деформація грудних хребців; компресійний перелом Тh хребта. /а. с.101-102/.

Більш того, позивач приєднав до матеріалів справи пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримав пенсійне посвідчення 03.11.2010 року по інвалідності 2 групи загального захворювання опорно-рухового апарату. /а.с.5/.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд виходить із такого.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Стаття 153 КЗпП України визначає, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з пунктом 5 частини 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

Відповідно до частини другої статті 36 цього Закону факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Згідно статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням із всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року N 1112 "Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві" затверджено Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (далі - Порядок) (діяв на момент настання нещасного випадку), який визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду економічної діяльності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах чи у фізичних осіб - підприємців, які відповідно до законодавства використовують найману працю (далі - підприємство), а також тих, що сталися з особами, які забезпечують себе роботою самостійно, за умови добровільної сплати ними внесків на державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (далі - особи, які забезпечують себе роботою самостійно).

Пунктом 7 Порядку передбачено, що розслідування проводиться у разі раптового погіршення стану здоров`я працівника або особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, одержання ними поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання теплового удару, опіку, обмороження, у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, у разі зникнення працівника під час виконання ним трудових обов`язків, а також у разі смерті працівника на підприємстві (далі - нещасні випадки).

Відповідно до пункту 13 Порядку обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб, з`ясування обставин і причин нещасного випадку, визначення чи пов`язаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку.

За пунктом 14 Порядку визнаються пов`язаними з виробництвом нещасні випадки, що стались з працівниками під час виконання трудових обов`язків, а також ті, що стались у період: перебування на робочому місці, починаючи з прибуття працівника на підприємство до його вибуття, який фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, у тому числі протягом робочого часу, підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва.

Відповідно до пункту 16 Порядку нещасні випадки, пов`язані із завданням тілесних ушкоджень іншою особою, або вбивство працівника під час виконання чи у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків чи дій в інтересах підприємства незалежно від порушення кримінальної справи розслідуються відповідно до цього Порядку. Такі випадки визнаються пов`язаними з виробництвом (крім випадків, що сталися з особистих мотивів).

Позивач, перебуваючи на робочому місці на території підприємства, за безпечність умов праці якого відповідає роботодавець, внаслідок небезпечного виробничого фактора, а саме агресивних дій іншої працівнособи, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, отримав тілесні ушкодження, а отже нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом.

Встановивши фактичні обставини справи, а саме той факт, що 18.03.2010 року ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків у період перебування на робочому місці отримав тілесні ушкодження, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання нещасного випадку, що стався 18.03.2010 року із ОСОБА_1 під час виконання службового доручення на станції Одеса-Мала», нещасним випадком на виробництві.

Вказівка у вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2011 року про те, що ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 тілесні ушкодження безпідставно з хуліганських мотивів, не свідчить про наявність підстав для невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом.

В науці кримінального права до особистих мотивів злочину відносять помсту, сексуальні спонукання, ревнощі, боягузтво, жорстокість, кар`єризм, заздрість, жалість, співчуття, родинні та інші почуття, сором, захопленість певними предметами або будь-якою діяльністю.

Виникнення безпідставного, раптового конфлікту свідчить про відсутність підстав для застосування виключення, передбаченого пунктом 16 Порядку (щодо випадків, що сталися з особистих мотивів).

Зазначене узгоджується з висновком Верховного суду, викладеному у Постанові від 09 січня 2020 року за результатами розгляду справи №635/3143/17.

Колегія відхиляє доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між нещасним випадком, що стався 18.03.2010 року з отриманими ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями середньої тяжкості у вигляді травми хребта, оскільки ступінь тяжкості тілесних ушкоджень не є підставою для визнання або невизнання події, що сталась нещасним випадком на виробництві.

Крім того, із наявних у матеріалах справи доказів слідує, що пояснення ОСОБА_1 щодо дати та обставин отриманої ним травми та відповідних наслідків погіршення стану здоров`я є послідовними та узгоджуються з усіма записами у медичних документах.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що нещасний випадок, який мав місце 18.03.2010 року випливає із порушення особистих немайнових прав, то застосування до даних правовідносин позовної давності не передбачено.

Щодо доводів апеляційної скарги Фонду соціального страхування України в Одеській області, що судом першої інстанції при вирішенні справи по суті не було враховано, що спосіб захисту порушеного права обраний ОСОБА_1 є невірним та не призведе до відновлення порушених прав у разі ухвалення рішення на його користь слід зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що спосіб обраний позивачем для захисту порушеного права шляхом визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом та зобов`язання взяти його на облік є належним, оскільки відповідає вимогам закону та практиці Верховного Суду

Обгрунтовиним є довод Фонду соціального страхування, що судом першої інстанції не було залучено органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування до розгляду справи, але юридичні наслідки розгляду справи можуть вплинути на обов`язки фонду по відношенню до ОСОБА_1 .

Разом з тим, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було усунуто зазначене порушення та представнику Фонду соціального страхування була надана можливість довести суду свою правову позицію з приводу цієї справи, а тому в силу ст. 376 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог немає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Державної служби з питань праці, за участі третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом та зобов`язання взяти його на облік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 червня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

С.О. Погорєлова