Справа № 559/2087/18
Провадження № 2/559/17/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі: головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Протас Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 5 січня 2012 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, від якого народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У вересні 2018 року йому стало відомо, що відповідачка підтримувала інтимні стосунки з іншими чоловіками як до народження дітей, так і після їх народження, та після офіційного укладення шлюбу. Діти були зачаті та народжені ще до офіційного укладення шлюбу між ним та відповідачкою. Під час розмови відповідачка безпосередньо сказала йому, що він не є батьком дітей. Зважаючи на це, просить виключити відомості про його батьківство з актового запису про народження дітей.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 14 листопада 2019 року у справі, за клопотанням позивача, призначено судово-медичну (генетичну) експертизу, з використанням ДНК людини, в зв`язку з чим, провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 2 грудня 2020 року провадження у справі поновлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові, який просив задовольнити у повному обсязі. Просив призначити у справі повторну судово-медичну експертизу для виключення можливої помилки у висновку експерта.

Відповідачка позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні враховуючи, що позивач є батьком дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується висновком судово-медичної експертизи.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 5 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайоннго управління юстиції у Рівненської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , актовий запис №1(а.с. 8).

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . У свідоцтвах про народження дітей сторони зазначені батьками (а.с. 10, 11).

Відповідач заперечує своє батьківство відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 та 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Із зазначених положень цивільного законодавства встановлено, що позивач у відповідності до ч. 1 ст. 122 СК України записаний батьком дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак вказує, що він не є їхнім батьком, а отже він має право ставити на вирішення суду питання про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд ухвалює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

У відповідності до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Отже підставою для внесення до актових записів цивільного стану, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили.

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про батьківство мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі.

За клопотанням позивача було призначено судово-медичну (генетичну) експертизу, з використанням ДНК людини,проведення якої доручено експертам відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Згідно висновку експерта №103-8-2020, вірогідність батьківства ОСОБА_2 по відношенню до дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає 99,99 % (а.с. 74-77).

Представник позивача просив призначити по справі повторну судово-медичну (генетичну) експертизу.

Відповідно до ч.2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Проте, враховуючи, що експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, підстав для сумнівів щодо правильності висновку експерта немає, а тому і немає необхідності у призначенні повторної судово-медичної (генетичної) експертизи.

Таким чином вказане свідчить про те, що біологічне батьківство ОСОБА_2 по відношенню до дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 практично підтверджено.

При цьому Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, доводи позивача спростовано висновком експерта, інших обставин на підтвердження позовних вимог позивачем не наведено.

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що необхідною умовою задоволення вказаних позовних вимог, є відсутність підтвердження походження дитини від батька, тобто відсутність між ними кровного споріднення.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки батьківство ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно залишити за ним.

На підставі наведеного та на ст.ст. 122, 136, 134 СК України, керуючись ст.ст. 2-5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) про оспорювання батьківства - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 24.05.2021.

Суддя: Р.В. Ралець