Провадження №2/760/63/21
Справа №760/5025/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Київської державної нотаріальної контори, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Комунальне підприємство «Житлоінвестбуд- УКБ», Київська міська державна адміністрація про усунення перешкод у розпорядженні будинком шляхом скасування арешту, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить скасувати арешт, накладений відповідачем на будинок АДРЕСА_1 на підставі листа Головного управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21 січня 1998 року серія та номер 046-75.

Посилається в позові на те, що є вона власником домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку, під літерою «А» загальною площею 63,3 кв. м., на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 06 грудня 1991 року.

В лютому 2020 року вона вирішила подарувати вказане домоволодіння, проте виявилося, що вона позбавлена можливості реалізувати своє законне право на його розпорядження, оскільки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно наявний арешт на вказане домоволодіння.

З Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18 лютого 2020 року арешт на будинок накладено відповідачем на підставі листа третьої особи - Головного управління капітального будівництва Київської держадміністрації від 21 січня 1998 року серія та номер: 046-75 у зв`язку із відселенням громадян.

Зазначає, що заборона на вказаний будинок ніколи не накладалась.

Вважає, що через неуважність та халатність службових осіб відповідача, без жодних правових підстав було накладено арешт на належний їй житловий будинок, що призводить до істотного порушення її прав.

На адвокатський запит до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд- УКБ» № 114/873/2 від 11 березня 2020 року була отримана відповідь, що вказана заборона стосувалась житлових будинків, які знаходились на ж/м Біличі (Святошинський район м. Києва).

Крім того, Департамент будівництва та житлового забезпечення КМДА № 056/95-1249 від 28 лютого 2020 року повідомив, що у департаменті відсутня інформація про накладення вказаного арешту.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 21 лютого 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 14 грудня 2020 року.

/ а.с. 68 /

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не подав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник третьої особи - Київської міської державної адміністрацію подав до суду пояснення.

Зазначає, що заборону на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано Першою Київською державною нотаріальною конторою.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначена Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25 грудня 2015 року.

Згідно з пунктом 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Частина друга статті 24 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Вважає, що позивач повинен був звернутися із заявою та відповідними документами до Департаменту для прийняття рішення Державним реєстратором Департаментом про зняття арешту Державним реєстратором.

Крім того, Департамент з питань реєстрації є не єдиним органом, що здійснює реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Виходячи з цього, вважає, що права позивача порушено не було.

Представник третьої особи - КП «Житлоінвестбуд-УКБ» подав до суду пояснення щодо позовної заяви.

Зазначає, що заборона відчуження будинку АДРЕСА_1 КП «Житлоінвестбуд-УКБ» не накладалась.

З листа Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21 січня 1998 року № 046-75 вбачається, що заборона стосувалась житлових будинків, які знаходились на ж/м Біличі (Святошинський район м. Києва).

Відповідно до розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26 листопада 2001 року № 2524 «Про ліквідацію управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації» зазначене управління ліквідовано без правонаступника.

КП «Житлоінвестбуд-УКБ» створене рішенням Київської міської ради від 27 грудня 2001 року №211/1645.

Основним документом, на підставі якого діє КП «Житлоінвестбуд-УКБ» є статут підприємства, затверджений розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21 лютого 2002 року № 336 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 листопада 2010 року № 1025).

Підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва і підпорядковане Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до Статуту та статті 78 Господарського кодексу України підприємство відповідає лише за своїми зобов`язаннями.

Крім того, повноважень КП «Житлоіневстбуд-УКБ» не відноситься питання зняття заборони відчуження з об`єктів, що знаходяться під забороною, накладеною іншою юридичною особою, про що було повідомлено представника позивача окремим листом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном.

За змістом ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06 грудня 1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Залізничної районної ради народних депутатів №154 від 27 травня 1991 року належить позивачці.

З Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18 лютого 2020 року вбачається, що 14 січня 2005 року Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі листа Головного управління капітального будівництва Київської держадміністрації від 21 січня 1998 року серія та номер: 046-75, на будинок був накладений арешт.

З листа Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд- УКБ» № 114/873/2 від 11 березня 2020 року вбачається, що заборона, вказана в листі від 21 січня 1998 року, стосувалася житлових будинків, які знаходились на ж/м Біличі (Святошинський район м. Києва).

З листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА № 056/95-1249 від 28 лютого 2020 року вбачається, що у департаменті відсутня інформація про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 .

/ а.с. 22 - 23, 32 - 37 /

Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності.

За змістом ч.ч.1, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі « Вендітеллі проти Італії» /1994 / Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності.

Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Стаття 1 Протоколу вимагає, перш за все і особливо, щоб втручання державної влади у використання права на майно було законним / рішення в справі « Півень проти України 2004 рік/.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Представник відповідача, не подавши відзив, будь-яких доказів, які б спростували доводи позивача, суду не надав.

В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими доказами.

Виходячи з цього, порушень прав позивача, як власника майна, накладенням арешту на нього, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 15,16,316, 317,319,321,391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт, накладений Першою Київською державною нотаріальною конторою, на підставі листа Головного управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21 січня 1998 року серія та номер 046-75, з будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолятивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва