Номер справи 237/3371/20
Номер провадження 2/237/233/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.21 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

при секретарі Махно Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 червня 2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю три роки. Вироком встановлено, що 12 березня 2018 року приблизно о 19 годині ОСОБА_2 в с. Дачне Мар`їнського району внаслідок недотримання правил дорожнього руху передньою правою частиною кузова автомобіля ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода, а саме позивача ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП пішоходу ОСОБА_1 спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Через вчинення ОСОБА_2 злочину позивач поніс тяжке погіршення здоров`я. Матеріальна шкода завдана злочином становить 63779,19 гривень та підтверджується доданими до позовної заяви копіями рахунків та фіскальних чеків та копією виписного епікризу № 2773. Внаслідок ДТП, скоєного ОСОБА_2 позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, переніс довге лікування та три операції на нозі, на теперішній час не може пересуватися самостійно та мати дітей та за порадами лікарів позивачу необхідно робити ще операції хоча б для часткового відновлення руху. Також внаслідок вчинення злочину позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 500000 гривень. Наявність та розмір моральної шкоди обґрунтовує душевними стражданнями, пережитими у зв`язку з самим фактом наїзду на мене, а також отриманими тілесними ушкодженнями, страхом за своє життя і здоров`я. Ці страждання мають значний характер, оскільки порушили нормальний ритм його життя. Важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання, переживання фізичних незручностей, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. У момент ДТП позивач переніс значний тяжкий фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я та життя. Дії відповідача призвели до того, що позивач не може самостійно пересуватися, через численні переломи стегнової кістки.

Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, що наведені в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що наведене позивачем аргументування щодо розміру моральної шкоди не узгоджується з фактично завданим розміром моральної шкоди у зв`язку з чим відповідач вважає, що справедливою до відшкодування моральної шкоди буде сума у 250 000 гривень.

Ухвалою суду від 25 вересня 2020 року по справі було відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 19 березня 2021 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 червня 2020 року

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

При ухваленні вироку судом було встановлено наступні фактичні обставини справи, а саме місце, час, спосібу вчиненн та наслідків кримінального правопорушення, форму вини кримінального правопорушення.

12 березня 2018 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_2 не уважно стежачи за дорожньою обстановкою, та відповідно не реагуючи на її зміну, керуючи технічно несправним автомобілем ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював на ньому рух по проїжджій частині вул. Совхозної з боку м. Курахове в напрямку м. Запоріжжя в районі перехрестя з вул. Восточна в с. Дачне Мар`їнського району, Донецької області.

В напрямку вказаного руху, під`їжджаючи до перехрестя по колії зустрічного руху, водій ОСОБА_2 , діючи у порушення вимог п. 2.3 а); 31.1; 31.4.1 а); 12.4; 12.9 б); 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а)перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

п.31.1. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

п.31.4.1. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: а) гальмові системи: змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника;

п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п.12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

п.12.9 Водієві забороняється: б) перевищувати швидкість у населених пунктах зазначену в п.12.4 ПДД.

необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, неуважно стежачи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміни, але маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, та бачити пішохода ОСОБА_1 , що рухався у попутному напрямку вул. Совхозної, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості або зупинки керованого ним автомобілю ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого передньою правою частиною кузова (в районі переднього правого крила) вказаного транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжкого ступеня тілесного ушкодження.

Допущені водієм ОСОБА_2 порушення вимог п. 2.3 а); 31.1; 31.4.1 а); 12:4; 12.9 б); 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно небезпечних наслідків.

Долученою позивачем до матеріалів цивільної справи копією виписного епікризу № 2773 виданого Науково-дослідницьким інститутом травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився на лікуванні у відділенні поєднаної травми з 14 березня 2018 року по 03 травня 2018 року з діагнозом: важка поєднана травма внаслідок ДТП 12.03.2018 року, Закрита ЧМТ, струс головного мозку. Закритий розрив лонного счленування та крижово-клубового счленування. Вторинно відкритий уламковий перелом с/з лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Закритий уламковий перелом лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Перелом 1 ребра зліва. Тупа травма живота. Забій почок, забрюшинна гематома.

Копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1064, копією виписки із історії хвороби № 1064, копією виписки з огляду сімейного лікаря А1, копією виписки із історії хвороби к93 підтверджується наявність ушкоджень порушень руху у ОСОБА_1 , що має своє вираження в значних порушеннях функції опори та утрудненій ходьбі, яка супроводжується болями, реалізація рухової активності відбувається за допомогою милиць з дозованим навантаженням на ліву ногу.

Позивач стверджує, що внаслідок вчинення злочину йому було завдано матеріальної шкоди у розмірі 63779 гривень 19 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписами ч. 1 ст. 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом встановлено, що у зв`язку з отримання тяжкого тілесного ушкодження позивачем дійсно було понесено матеріальні витрати на лікування, водночас сукупний розмір витрат відрізняється від заявленого позивачем та підтверджений належними та допустимими доказами по справі розмір витрат становить 46565 гривень 56 копійок.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо докази не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому саме позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою саме належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини.

Суд відхиляє наданий позивачем рахунок-фактуру № 00280 від 19.03.2018 на суму 16800 гривень за придбання набору для остеосинтезу перелому проксимального відділу стегнової кістки, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи доказів сплати вказаного рахунку-фактури саме стороною позивача та навпаки, згідно квитанції № 0.0.991042027.1 саме відповідач оплатив вказаний набір для остеосинтезу. Також при визначенні розміру матеріальної шкоди суд не враховує копії двох чеків у зв`язку з їх неналежною якістю, що унеможливлює навіть частково відтворити як зміст цих документів так і будь-які реквізити як то дата, порядковий номер.

Вирішуючи питання щодо відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, пояснив, що після спричинених йому тілесних ушкоджень після ДТП він деякий час був прикутий до ліжка, на міг сам себе доглядати, його мати ОСОБА_3 була вимушена звільнитися з роботи, щоб допомагати йому обслуговувати себе та супроводжувати його на операції та реабілітації, оскільки він не має власної родини. Пояснив, що повністю повернути нормальний рух йому можливо ніколи не вдастця. Також позивач наголосив на тому, що до спричинених травм він працював у ТОВ «Електросталь» на посаді прибиральника гарячого металу і його річний заробіток складав близько 84 000 гривень (що підтверджується довідкою про доходи, доданою до матеріалів справи). З березня 2018 року, тобто з моменту скоєння ДТП, він позбавлений можливості працювати і зауважив у судовому засіданні, що у зв`язку із заподіяними травмами та інвалідністю він вже не зможе займати ту посаду на якій був, що завдає йому значних моральних страждань.

Вина ОСОБА_2 у завданні позивачу тілесних ушкоджень встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили у кримінальній справі.

Частиною 1 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої саме ушкодженням здоров`я. Слід зазначити, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину або повернути втрачені функції органів або кінцівок людини неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд приймає до уваги також правовий висновок Великої палати Верховного суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 за яким визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення .

З врахуванням того, що життя та здоров`я людини в Україні в силу вимог статті 3 Конституції України визнаються є найвищою соціальною цінністю, приймаючи до уваги характер скоєного правопорушення, глибину моральних страждань позивача, факт встановлення йому інвалідності внаслідок отриманих ушкоджень в ході дорожньо-транспортної події, що мають свій прояв у віддаленому майбутньому, а саме позивач з моменту дорожньо-транспортної пригоди у 2018 році по теперішній час не в змозі в повному обсязі без допомоги милиць пересуватись, приймаючи до уваги ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, характер, глибину, тривалість та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав ОСОБА_1 , враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що моральна шкода, завдана кримінальним правопорушенням моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі становить 300 000 (триста тисяч) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , матеріальну шкоду за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в розмірі 46565,56 гривень

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в розмірі 300000 гривень

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 558 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 червня 2021 року.

Суддя Я.Ю. Кучко