ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3038/19 Номер провадження 22-ц/814/1017/21Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

секретар Зеленська О.І.,

за участю ОСОБА_1 , її представника адвоката Бибика В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2021 року, постановлене суддею Бугрієм В.М. (повний текст складено 01 березня 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, та за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Гришка Віталія Володимировича, треті особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Полтаваагротранс», про визнання дій протиправними та зобов`язання внести дані до реєстру про попереднього власника,

в с т а н о в и в:

04.04.2019 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ПАТ «Полтаваагротранс», у якому просить визнати за нею право власності на кімнату № НОМЕР_1 (41/5000 частина будівлі) у складі: коридор (І) пл.2,0 кв.м., кімната (3) пл.16,7 кв.м., кімната (4) 11,3 кв.м., умивальник (6) пл.2,3 кв.м., вбиральня (7)пл.0,8 кв.м., душова (8) пл.0,8 кв.м., загальною площею 33,9 кв.м. по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування підстав позову ОСОБА_1 зазначає, що згідно ордера отримала для проживання кімнату в гуртожитку № НОМЕР_1 загальною площею 33,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , де із 03.04.1990 зареєстрована та постійно проживає, іншого житла немає, що встановлено рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08.02.2017 у справі №554/5304/16-ц.

12.07.1996 між нею та ПАТ «Полтаваагротранс» укладено договір про надання їй в користування кімнати в гуртожитку, де вона проживає по день подачі позову та на підставі ст.344 ЦК України просить визнати за набувальною давністю право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

24.10.2019 ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до державного реєстратора виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Гришка В.В. про визнання його дій протиправними та зобов`язання внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дані про реєстрацію права власності за нею, як попереднім власником.

Підстави позову ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08.02.2017, яке залишено в силі постановою Верховного Суду України від 05.12.2018 у справі №554/5304/16-ц, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.11.2014 р. 41/5000 частин гуртожитку (кім. № НОМЕР_1 ), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_2 .

Державна реєстрація на спірний об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05.09.2014 №26453947, номер запису: 6897558, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, залишилась за ОСОБА_2 та безпідставно знята державним реєстратором Гришко В.В., рішення номер 45052549, видане 15.01.2019.

Вважає, що державний реєстратор порушив вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки не переконався в законності видалення реєстрації нерухомого майна за нею та самостійно, без врахування постанови Верховного Суду України від 05.12.2018 у справі №554/5304/16-ц і без зазначення підстав зняв реєстрацію її нерухомого майна.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28.11.2019 справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна та за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Гришка Віталія Володимировича, треті особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Полтаваагротранс», про визнання дій протиправними та зобов`язання внести дані до реєстру про попереднього власника, об`єднано в одне провадження та присвоєно номер 554/3038/19./а.с.67-68 справа №554/9612/19/

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 19.02.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до державного реєстратора виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Гришка Віталія Володимировича, треті особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Полтаваагротранс», про визнання дій протиправними та зобов`язання внести дані до реєстру про попереднього власника задоволено.

Визнано протиправними дії державного реєстратора виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Гришка Віталія Володимировича про зняття реєстрації з ОСОБА_2 , номер 45052549 від 15.01.2019.

Зобов`язано державного реєстратора виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності дані про попереднього власника ОСОБА_2 .

Рішення районного суду в частині відмови у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 вмотивовано тим, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , придбано ВАТ «Полтаваагротранс» на підставі договору купівлі-продажу державного майна від 29.06.1994, укладеного між Фондом комунального майна області та ВАТ «Полтаваагротранс». Доказів на підтвердження того, що даний гуртожиток включений до статутного капіталу підприємства матеріали справи не містять, а тому дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на нього не розповсюджується.

При постановленні рішення в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 районний суд керувався положеннями ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

ОСОБА_1 із рішенням районного суду не погодилася та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального, а саме ч.1 ст.344 ЦК України, за змістом якої обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести позивач є: законний об`єкт володіння, добросовісність заволодіння цим об`єктом, відкритість та безперервність володіння ним протягом десяти років.

За приписами наведеної норми та п.п. 11, 13 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 вважає доведеним її, ОСОБА_1 , законне право на набуття за набувальною давністю права власності на кімнату № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог позову ОСОБА_2 , не вказавши у резолютивній частині оскаржуваного рішення, що зобов`язання внести дані про попереднього власника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно покладено саме на державного реєстратора Гришка В.В.

Звертає увагу, що рішення районного суду не ґрунтується на доказах, оскільки при його постановленні районний суд не досліджував документи, на підставі яких державним реєстратором прийнято рішення про припинення державної реєстрації за ОСОБА_2 на спірний об`єкт нерухомості.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково, замість ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 15.01.2019, актуальної на момент виникнення спірних правовідносин, застосував положення наведеної норми в редакції, що регулює питання державної реєстрації речового права на земельну ділянку, яка проведена на підставі строкового договору.

Тоді як статтею 26 цього Закону в редакції від 15.01.2019 передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» п.2 ч.6 ст.37 цього ж Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Зазначає, що в даному випадку запис про скасування державної реєстрації права внесено на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08.02.2017, яким скасовано правовстановлюючий документ, а саме, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.11.2014 №4764. При цьому державний реєстратор Гришко В.В. прийняв рішення на підставі наданих йому документів, включно із судовим рішення від 08.02.2017.

Вважає, що визначений позивачем спосіб захисту, як визнання протиправними дій про зняття реєстрації, не ґрунтується на вимогах ст.16 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», а тому є неналежним способом захисту порушеного права, тоді як вимога зобов`язати внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дані про реєстрацію права власності за попереднім власником не містить конкретних даних та є незрозумілою для можливого виконання.

12.05.2021 до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому, з підстав, попередньо викладених у позовній заяві, просить рішення районного суду залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Бибик В.А. доводи апеляційної скарги підтримали, наполягали на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, про поважність причин своєї неявки суд апеляційної інстанції не повідомили.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи(ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Бибика В.А., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08.02.2017 (справа №554/5304/16-ц), яке набрало чинності, установлено, що 29.06.1994 між Фондом комунального майна (продавець) та Відкритим акціонерним товариством «Полтаваагротранс» (покупець) укладено договір купівлі-продажу державного майна, за умов якого продавець продав, а покупець купив державне майно цілісного майнового комплексу Полтавського обласного орендного автотранспортного підприємства «Полтавагротранс», зокрема, гуртожиток АДРЕСА_2 .

Постановою Господарського суду Полтавської області від 10.01.2006 зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України у Полтавській області включити у перелік майна, що в процесі приватизації передано у власність ВАТ «Полтаваагротранс» майно два гуртожитки, розташовані по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3 , яке на законних підставах передане ВАТ «Полтаваагротранс» у процесі приватизації./а.с.6-8 т.1/

19.11.2014 між ПАТ «Полтаваагротранс» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського округу Гофман Е.Л., за умов якого продавець передав, а покупець прийняла у власність наступне майно: 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 4106,4 кв.м. За заявою продавця та згодою співвласників у володіння та користування покупці переходить на 3-му поверсі кімната №318, яка складається з коридору (1) пл. 2.3 кв.м, вбиральні (7) пл. 0,8 кв.м, душової (8) пл.0,8 кв.м., загальною площею 33.9 кв.м.

Відповідно до п.5 цього договору при вчиненні продажу цієї кімнати покупцю відомо, що у відчужуваній кімнаті є зареєстровані особи./а.с.30 справа №554/9612/19/

Сторонами не заперечується, що із 03.04.1990 ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 із 11.09.1997 зареєстровані за адресою спірного житла.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08.02.2017 (справа №554/5304/16-ц), яке остаточно набрало чинності за результатами касаційного перегляду згідно постанови Верховного Суду від 05.12.2018, визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу від 19.11.2014 р. 41/5000 частин гуртожитку (кімната № НОМЕР_1 ), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.6-8 т.1/

Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Гришка В.В. від 15.01.2019 знято реєстрацію права власності з ОСОБА_2 , про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер 45052549 від 15.01.2019./а.с.10 справа №554/9612/19/.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна (кім.№ НОМЕР_1 гуртожитку) за набувальною давністю, районний суд виходив із того, що спірний об`єкт нерухомості належить на праві приватної власності ПАТ «Полтаваагротранс», до статутного капіталу підприємства не включений, а тому на його мешканців не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», що виключає підстави набуття позивачем права власності на кімнату в гуртожитку за набувальною давністю.

При постановленні рішення в частині задоволення вимог позову ОСОБА_4 про визнання дій державного реєстратора протиправними та зобов`язання його вчинити дії, районний суд керувався положеннями ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 , районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на кімнату в гуртожитку за набувальною давністю. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до їх заперечень та переоцінки доказів на власну користь.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦКУкраїни, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

З огляду на викладену позицію ВП ВС, яка є обов`язковою для застосування, а також фактичні обставин справи, на які посилається позивачка ОСОБА_1 , зокрема, наявність ордеру та договору про надання їй в користування кімнати в гуртожитку, укладеного із ПАТ «Полтаваагротранс», апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачка набула права користування житловим приміщенням у цьому приміщенні гуртожитку, що виключає можливість набуття такого житла у власність за набувальною давністю. Оскільки гуртожиток не включений до статутного капіталу підприємства, на його мешканців не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

З огляду на викладене, наведені ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги окремі положення постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, зворотне до хибного тлумачення норм права на свою користь.

Разом із цим, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову ОСОБА_2 . При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відтак належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджують, що державний реєстратор не є належним відповідачем у справі.Проте суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 , пред`явлених до державного реєстратора, хоча за обставинами цієї справи у задоволенні позовних вимог належало відмовити через їх пред`явлення до неналежного відповідача.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що оскарження дати державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на спірне житло в гуртожитку здійснено державним реєстратором після набрання чинності рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08.02.2017, яким договір купівлі-продажу від 19.11.2014, на підставі якого ОСОБА_2 набула права власності, визнано недійсним. Отже, відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Оскільки колегія суддів приходить до висновку, що державний реєстратор не є належним відповідачем, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити з цих підстав. Оцінка обґрунтування доводів апеляційної скарги в іншій частині апеляційний судом, з огляду на підстави відмови у позові, не надається.

Враховуючи викладене апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення районного суду скасовує в частині задоволення вимог позову ОСОБА_2 та ухвалює в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В іншій частині залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до державного реєстратора виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Гришка Віталія Володимировича, треті особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Полтаваагротранс», про визнання дій протиправними та зобов`язання внести дані до реєстру про попереднього власника відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.06.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська