ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2020 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2019 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця та ухвалити нове, яким позов АТ КБ ПриватБанк задовольнити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2006 року між акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 20 липня 2006 року становить 30 770,02 грн., яка складається з: 2 728,80 грн. - заборгованість за кредитом, 28 041,14 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 4-9).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості закрито (а.с. 22).

Позивачу АТ КБ «Приватбанк» про смерть позичальника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 стало відомо у грудні 2017 року після отримання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року про закриття провадження по справі за позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

З матеріалів спадкової справи № 528/2018, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що дана спадкова справа відкрита на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 01 серпня 2018 року (а.с. 66-67). Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталися.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно матеріалів справи, за паспортними даними відповідачів та спадкодавця, адреса їх реєстрації є спільною: АДРЕСА_1 .

Однак, доказів реєстрації зазначених осіб за адресою: АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини з боку позивача не надано.

Згідно ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно ст.1216 ЦК України у разі смерті фізичної особи (спадкодавця) відбувається перехід прав і обов`язків (спадщини) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч.2,3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання кредитором визначених законом строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, позивачу було надано право протягом шести місяців від настання права вимоги, тобто до 05.06.2018 року звернутися до суду з даним позовом до спадкоємців ОСОБА_3 , яким останній не скористався та звернувся з позовом про стягнення боргу за кредитом спадкодавця лише 19.12.2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивач пред`явив вимоги з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем пропущено строк встановлений ст. 1281 ЦК України, так як позивачем своєчасно направлено претензію кредитора до нотаріальної контори, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факт пропуску позивачем строку на звернення з вимогами до спадкоємця протягом одного року від настання строку вимоги.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова