Справа № 441/284/19 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/2846/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 грудня 2013 року розірвано шлюб між нею та ОСОБА_1 . Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06.08.2014 року і до досягнення ними повноліття. Стверджує, що розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду є недостатнім для належного утримання та забезпечення розвитку дітей, оскільки вони підростають, збільшуються їхні потреби, а відтак і збільшуються витрати на їх утримання, однак відповідач, будучи здоровим та працездатним, відмовляється забезпечувати дітей в достатньому обсязі. Зазначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, згодом може бути збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Вказує, що прожитковий мінімуму на дитину у 2019 році в Україні: для дитини віком до 6 років з 01 січня по 30 червня становить 1626 грн., з 01 липня по 30 листопада - 1699 грн., з 01 грудня 2019 - 1779 грн., а для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня по 30 червня становить 2027 грн., з 01 липня по 30 листопада - 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Вважає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З наведених підстав, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в збільшеному розмірі: 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ними повноліття;

-змінити її, ОСОБА_2 , та її дітей, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 ;

-допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року, з врахуванням ухвали Перемишлянського районного суду Львівської області від 25 листопада 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Змінено та збільшено розмір аліментів, визначених до сплати за рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь матері, ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно на дітей, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до їх повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір в розмірі 768.40 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для розгляду справи.

Апелянт стверджує, що раніше встановлений розмір аліментів можна змінити за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законодавством, а суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, а також поліпшення чи погіршення стану їхнього здоров`я. Зазначає, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Вказує, що недостатність визначеного рішенням суду розміру аліментів для належного рівня життя дитини не може бути підставою для збільшення розміру аліментів. Вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів погіршення її матеріального стану порівняно з матеріальним станом відповідача, або погіршення її стану здоров`я. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 ,суд першої інстанції виходив з того, що утримання дитини є моральним і найважливішим обов`язком батьків, яке виникає з моменту народження дітей і до досягнення ними повноліття, врахував те, що порівняно з 2015 роком, коли ухвалювалося рішення про стягнення аліментів, значно збільшилися витрати на утримання дітей, а тому, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для належного забезпечення повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку дітей аліментів, які були стягнуті рішенням суду, є недостатньо, відтак наявні підстави для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає можливість для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, а ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 грудня 2013 року.

За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 05 листопада 2008 року, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 10 грудня 2013 року, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Актом обстеження побутових умов від 12 жовтня 2018 року, складеним комісією Великолюбінської селищної ради, підтверджується, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю, ОСОБА_2 .

Рішенням Перемишлянськогорайонного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісячно.

Позові вимоги про збільшення розміру аліментів позивачка обґрунтовувала значним збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, погіршенням її матеріального становища у зв`язку з підвищенням витрат на утримання дітей та збільшенням їх потреб, спричинених зростанням дітей.

Задовольняючи частково позовні вимоги та присуджуючи до стягнення кошти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції врахував погіршення матеріального становища стягувача аліментів у зв`язку із збільшенням потреб дітей, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей, та, беручи до уваги, що аліменти стягуються на обох дітей, дійшов до вірного висновку про необхідність збільшення розміру аліментів та стягнення таких з відповідача в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, зважаючи на рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального утримання дитини, прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, потреби неповнолітніх дітей сторін, які з віком зростають, колегія суддів вважає вірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів та стягнення таких з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів, відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи та інтересам дітей, які потребують матеріального утримання в більшому розмірі.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, колегія суддів вважає, що збільшення судом першої інстанції розміру аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дітей, належні умови проживання дітей, їх гармонійний розвиток, і при цьому діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати матеріальне утримання від батька, з яким не проживають, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що збільшення розміру аліментів якнайкраще захищає інтереси дітей, їх матеріальне забезпечення та забезпечує їм належні умови для гармонійного фізичного та духовного розвитку.

Заперечуючи щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, ОСОБА_1 покликається на те, що матеріальний та сімейний стан одержувача аліментів не змінився, в той час як він перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому народилася донька, ОСОБА_10 , яка перебуває на його утриманні.

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 03 травня 2014 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 уклали шлюб.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 14 жовтня 2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Однак, наявність іншої неповнолітньої дитини, яка перебуває на утриманні ОСОБА_1 , не може обмежувати його неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в забезпеченні їм належного та гарантованого матеріального утримання, яке б забезпечувало їх належний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток.

Доводи апеляційної скарги про те, що збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку не може бути підставою для перегляду розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, не заслуговують на увагу з наступних мотивів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Разом з тим, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином покликання апелянта на те, що відсутні підстави для збільшення розміру аліментів, оскільки не відбулося змін в матеріальному стані та стані здоров`я як платника, так і стягувача аліментів, не можуть братися до уваги, оскільки крім зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, стаття 192 СК України визначає також інші випадки, передбачені цим Кодексом, які можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що необхідність збільшення розміру аліментів, які стягуються на неповнолітніх дітей, позивач обгрунтовує не стільки зміною гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як недостатністю розміру аліментів, визначених рішенням суду, для належного їх утримання, гарантування нормального фізичного, духовного та культурного розвитку дітей, а також забезпечення усіх необхідних їх потреб, які внаслідок зростання дітей, постійно збільшуються.

Відтак, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є єдиною підставою, на яку покликається позивач, для збільшення розміру аліментів, а існує в сукупності з іншими обставинами, які дають підстави для висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання його неповнолітніх дітей, що якнайкраще відповідатиме саме інтересам дітей на достойне матеріальне забезпечення, які не можуть бути ущемленими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 03.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.