КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/6690/2021 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду,-

в с т а н о в и в:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

Зазначив, що Слідчим управлінням ГУ НП в Київській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000360 від 29.01.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч.2 ст.364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України. Процесуальне керівництво даного кримінального провадження супроводжувала Прокуратура Київської області. 29.03.2018 року під час обшуку в рамках вказаного провадження у його квартирі він був затриманий. Після затримання він був доставлений до СУ ГУНП у Київській області для проведення слідчих дій. 30.03.2018 року о 00 год. 30 хв. він був доставлений та поміщений до ізолятора тимчасового тримання ГУНП у м. Києві і утримувався по 02.04.2018 року 15 год. 15 хв. 30.03.2018 року о 08 год. 41 хв. прокурор Київської області повідомив йому про підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.255,ч.4 ст.28 ч. 5 ст. 191 ,ч.4 ст.28 ч.2 ст.364,ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України. 30.03.2018 року старший слідчий СУ ГУ НП в Київській області звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Київської області про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 30.03.2018 року відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.05.2018 року, визначено заставу в розмірі 1 409 600,00 грн. та покладено додаткові обов`язки згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України. Під час перебування під арештом він фактично перебував у ізоляції від суспільства, був позбавлений нормального ритму життя та змоги здійснювати належним чином адвокатську і підприємницьку діяльність, матеріально забезпечувати себе та свою родину. Вжиті щодо нього заходи та обмеження завдали значних душевних переживань не лише йому, але і його дружині та сину. Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 20.03.2019 року, кримінальне провадження № 0000360 від 29.01.2014 року в частині підозри відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та нього було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 78 000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь, суд першої інстанції не врахував час перебування його під арештом та тривалість перебування о під слідством. Внаслідок вжиття щодо нього заходів обмеження йому та членам його сім`ї було завдано значної моральної шкоди, він був позбавлений нормального ритму життя та змоги здійснювати належним чином адвокатську й підприємницьку діяльність. Він був головою Адвокатського об`єднання «Гільдія Права», внаслідок опублікованих даних про кримінальне провадження багато клієнтів розірвали договори із адвокатським об`єднанням, він втратив ділову репутацію.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» сам факт закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування моральної шкоди виключно коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові. Отже, факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку. Запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_1 під вартою був обраний саме судом. Враховуючи, що позивач перебував під вартою лише декілька днів, він не був позбавлений можливості реалізувати своє право на працю і отримувати заробітну плату. ОСОБА_1 не надав доказів зменшення його доходу за період здійснення досудового розслідування. Відтак, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Вважає, що в даному випадку, сам факт визнання порушень з боку органів досудового розслідування є достатньою компенсацією моральної шкоди для ОСОБА_1 .

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити із наведених у ній підстав. Проти задоволення апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. заперечував.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Представник Державної казначейської служби Українив судове засідання не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є адвокатом, на час спірних відносин був головою Адвокатського об`єднання «Гільдія Права».

29.01.2014 Слідчим управлінням ГУ НП в Київській області зареєстроване кримінальне провадження № 0000360 від 29.01.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч.2 ст.364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України. Процесуальне керівництво даного кримінального провадження супроводжувала Прокуратура Київської області.

29.03.2018 року в рамках вказаного провадження було затримано ОСОБА_1 . Після затримання, він був доставлений до СУ ГУНП у Київській області для проведення слідчих дій.

30.03.2018 року о 00 год. 30 хв. ОСОБА_1 був доставлений та поміщений до ізолятора тимчасового тримання ГУНП у м. Києві, де утримувався по 02.04.2018 року 15 год. 15 хв.

30.03.2018 року о 08 год. 41 хв. прокурор Київської області повідомив ОСОБА_1 про підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.255,ч.4 ст.28 ч. 5 ст. 191 ,ч.4 ст.28 ч.2 ст.364,ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України.

30.03.2018 року старший слідчий СУ ГУ НП в Київській області звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Київської області про застосування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року відносно ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.05.2018, визначено заставу в розмірі 1 409 600,00 грн. та покладено додаткові обов`язки згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 20.03.2019 року кримінальне провадження № 0000360 від 29.01.2014 року в частині підозри ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнув на його користь моральну шкоду в сумі 78 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЗаконуУкраїни «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільних законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував під слідством з 29.03.2018р. по 20.03.2019 р. 29.03.2018 року він був затриманий та 30.03.2018 року доставлений і поміщений до ізолятора тимчасового тримання ГУНП у м. Києві, де утримувався по 02.04.2018 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що час перебування під арештом, він фактично перебував у ізоляції від суспільства, за час перебування під слідством він був позбавлений нормального ритму життя, можливості здійснювати належним чином адвокатську та підприємницьку діяльність, а відтак і матеріально забезпечувати себе та свою родину. Застосовані відносно нього обмеження завдали значних душевних переживань не лише йому, але і його дружині та сину. Перебування ОСОБА_1 під слідством, та вжиття відносно нього обмежень у зв`язку із здійсненням відносно нього кримінального провадження, підтверджено наявними у матеріалах справи документами.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди. При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання прокурора на те, що в даному випадку, сам факт визнання порушень з боку органів досудового розслідування є достатньою компенсацією моральної шкоди для ОСОБА_1 .

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 78 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач 12 місяців перебував під слідством та утримувався під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на його життя. Після цього позивач також був обмежений у вільному виборі місцезнаходження. У зв`язку з переслідуванням з боку правоохоронних органів, які згодом закрили кримінальні провадження відносно позивача, він зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав змін у його життєвому укладі та значних страждань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено посилань на обставини або докази, які не врахував суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди.

З урахуванням наданих позивачем доказів, колегія суддів не вбачає підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з держави на користь позивача.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.