Справа № 345/2378/21
Провадження № 22-ц/4808/1445/21
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2021 року, в складі судді Якиміва Р.В., у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за період з 13.10.2015 року по 21.04.2021 року у розмірі 227 795, 11 грн, з яких 3 % річних від простроченої суми в розмірі 53 316,78 грн.; 174 478,33 грн заборгованості за інфляційними втратами.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №29/07-345з, за яким банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 38 000,00 швейцарських франків, відповідач в свою чергу зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах передбачених договором.

Оскільки відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, позивач звернувся в суд з позовом про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 09.03.2010 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитними договором №29/07-345з від 22.06.2007 року в сумі 321 915, 73 грн шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Позивач, посилаючись на те, що рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором достроково, то в кредитора виникло право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі, оскільки після винесення рішення суду про стягнення такої заборгованості достроково, вся заборгованість за кредитним договором вважається простроченою.

В результаті невиконання відповідачем рішення суду, заборгованість за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 13.10.2015 року по 21.04.2021 року становить 227 795,11 грн, з яких 53 316,78 грн 3 % річних від простроченої суми заборгованості, та 174 478,33 грн заборгованості за інфляційними втратами.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2021 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що договір кредиту №29/07-345з, укладенийміж АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 розірваний рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.03.2010 року, а тому у позивача відсутні правові підстави для нарахування заборгованості на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Альфа-Банк»» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ «Укрсоцбанк» задовольнити.

Апелянт зазначив, що одночасно із розірванням кредитного договору рішенням суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, чим підтверджено існуюче між сторонами грошове зобов`язання.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові №539/3306/17 від 06 травня 2020 року зазначив, що розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факт укладення та дії цього договору виключно до моменту його розірвання. Тому у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував існуючі між сторонами правовідносини та не дав їм належної правової оцінки, не застосував положення норм матеріального права які підлягали до застосування, а саме ч.2 ст.625 ЦК України.

Невиконання ОСОБА_1 рішення Калуського міськрайонного суду від 09 березня 2010 року про стягнення 321 915 грн є підставою для стягнення на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних.

Правом на подачу відзиву відповідач ОСОБА_1 не скористався.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта АТ «Альфа-Банк» Матвійчук М.З. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання апеляційного суду призначенні на 18.10.2021 року, 01.11.2021 року, 10.11.2021року та 29.11.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений за адресою місця його реєстрації АДРЕСА_1 , а також за адресою предмета застави домоволодіння по АДРЕСА_2 , судові повістки останньому не вручено через відсутність ОСОБА_1 за вказаними адресами.

З огляду на те, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, то відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення на підставі ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив із того, що такі вимоги є необгрунтованими, оскільки у позивача відсутні підстави для їх нарахування.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №29/07-345з відповідно до умов якого, банк надав позичальнику у тимчасове користування 38 000,00 швейцарських франків, зі сплатою 10% річних з кінцевим терміном погашення основної заборгованості 21.06.2022 року, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах визначених договором виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі, передбачені договором.

Встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.03.2010 року задоволено позов Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно та в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту в розмірі 321915,73 грн. звернуто стягнення на предмет застави: домоволодіння загальною площею 53,1 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2007 року.

Договір кредиту №29/07-345з укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 22 червня 2007 року розірвано.

Згідно рішення №5/2019АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019, АТ «Укрсоцбанк» припинив свою діяльність шляхом приєднання до АТ «Альфа-банк», після цього правонаступником всього майна, прав, та обов`язків, АТ «Укрсоцбанк», виникло у АТ «Альфа-банк» з 15.10.2019 (а.с.11).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування кредитними коштами шляхом звернення стягнення на предмет застави. Судовим рішенням від 10 березня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту в розмірі 321 915,73 грн. звернуто стягнення на предмет застави домоволодіння загальною площею 53,1 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 , однак вказане рішення суду не виконано.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі N 916/190/18 (провадження N 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором за період з 13.10.2015 року по 21.04.2021 року - сума боргу становить 227 795,11 грн, з яких: 53 316,78 грн - 3% річних від простроченої суми в розмірі та 174 478,33 грн сума заборгованості за інфляційними втратами(а.с.10).

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права та необґрунтовано відмовив у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та постановлення нового про задоволення позову позивача у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що позов АТ «Альфа-Банк» підлягає до задоволення у повному обсязі, то сплачений позивачем судовий збір у сумі 3 416,93 грн при поданні позову до суду та 5 125,40 грн при подачі апеляційної скарги, а всього 8 542,33 грн підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь банку.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, місцезнаходження 03150, м. Київ вул. Велика Васильківська, 100) заборгованість за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду за період з 13.10.2015 року по 21.04.2021 року у сумі 227795 (двісті двадцять сім тисяч сімсот дев`яносто п`ять тисяч) гривень 11 копійок, з яких: 53316 (п`ятдесять три тисячі триста шістнадцять) гривень 78 копійок заборгованість за ставкою 3% на кредитну заборгованість та 174478 (сто сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят вісім) гривень 33 копійки сума заборгованості за інфляційними втратами.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, місцезнаходження 03150, м. Київ вул. Велика Васильківська, 100) 8 542,33 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин