Справа № 473/2201/20
РІШЕННЯ

іменем України

"07" червня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є, при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Нью Файненс Сервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначала, що позивач ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 є власником з часу відкриття спадщини - Ѕ частки земельної ділянки загальною площею 8,1392 га, яка розташована на території Щербанівської сільської ради Вознесенського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте не має можливості реалізувати свої спадкові права - отримати свідоцтво про право на спадщину в зв`язку з арештом нерухомого майна та забороною відчуження. Арешт накладений 15.02.2011 року постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Плюс Банк» кредитної заборгованості на підставі судового наказу.

Посилаючись на те, що постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 25.03.2019 року виконавчий документ - судовий наказ по справі №2н-12320 виданий 05.12.2009 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області повернений стягувачу (ПАТ «Плюс Банк») з підстави відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження») та на відсутність правовідносин між ТОВ "Нью Файненс Сервіс" та ОСОБА_3 , позивачем ОСОБА_1 , представник позивача просила позов задовольнити з урахуванням статті 41 Конституції України, статей 317, 319, 321, 391 ЦК України, статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 07.07.2020 року було відкрито провадження за вказаною справою та визначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження(а.с.28), витребувано від третьої особи копію виконавчого провадження №24461498.

21.07.2020 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідача АТ «Ідея Банк» (а.с.32-34), де зазначається, що наявність обтяження на нерухоме майно не перешкоджає отриманню позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом, при цьому майно залишається обтяженим і не зможе бути лише реалізовано на розсуд позивача, позивач не відноситься до осіб, які можуть ініціювати питання про зняття арешту з майна, належним способом захисту має бути оскарження відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому з урахуванням того банк не порушує, не оспорює чи не визнає прав позивача, з яким не існує жодних правовідносин, позов не визнає вказуючи на неналежно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав.

Крім того, 18.08.2020 року надійшла від представника позивача ОСОБА_4 відповідь на відзив на позовну заяву (а.63-68), де вона зазначає, що позивачу як спадкоємцю за законом першої черги, що прийняв спадщину належить спадкове майно з часу відкриття спадщини і тому він вправі володіти та користуватися ним і відповідно має право на захист цих прав. Відсутність у позивача процесуального статусу сторони виконавчого провадження не дає йому право вирішувати це питання у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця.

05.10.2020року від АТ «Ідея Банк» надійшла відповідь (а.с.76-86), в якій він повідомляє про те, що ОСОБА_3 був укладений кредитний договір 18.08.2008 року з кредитною спілкою «Аккорд», яка відступила права кредитодавця АТ «Ідея Банк» (на той час - ВАТ «Плюс Банк»), який і звернувся у 2009 році до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості. Відповідно до договору факторингу №30/10-1 від 30.10.2015 року банк відступив право вимоги до ОСОБА_3 ТОВ «Факторингова компанія «Рантье», яке в свою чергу відступило це право ТОВ "Нью Файненс Сервіс".

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 12.10.2020 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 і залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача АТ «Ідея Банк» - ТОВ "Нью Файненс Сервіс" (а.с.93).

10.11.2020 року від ТОВ "Нью Файненс Сервіс" до суду надійшли письмові пояснення (а.с.99-107), де зазначається, що позивач фактично наголошує на незаконності дій державного виконавця, який повинен був зняти арешт з майна ОСОБА_3 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, а відтак ним обрано неналежний спосіб захисту - звернення з позовом до банку.

16.11.2020року до суду надана копія виконавчого провадження №2446498(а.с.114-162).

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 08.12.2020 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 та проведено заміну неналежного відповідача АТ «Ідея Банк» на належного відповідача - ТОВ "Нью Файненс Сервіс" (а.с.174).

28.12.2020 року надійшов від відповідача - ТОВ "Нью Файненс Сервіс" відзив на позовну заяву, де позов не визнається і зазначається, що зняття арешту з майна пов`язується із закінченням виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документу стягувачу виконавче провадження не є закінченим; державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документу з цих підстав, тобто відсутність виконавчих проваджень щодо боржника не свідчить про безпідставність накладеного арешту на його майно, оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу. Випадки з якими пов`язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені Законом України «Про виконавче провадження». Відповідач також зазначає, що він є неналежною стороною по справі через невірно обраний позивачем спосіб захисту цивільного права. Разом з тим зазначає, що між ТОВ "Нью Файненс Сервіс" та позивачем не існує жодних правовідносин.

25.01.2021року від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.189-193), де зазначається про наявність в матеріалах справи доказів - 27 квитанцій про сплату ОСОБА_3 ВАТ «Плюс Банк» у період з 03.12.2009 року по 14.06.2011 року кредитної заборгованості поза межами виконавчого провадження, відповідачі АТ «Ідея Банк», ТОВ "Нью Файненс Сервіс" фактично підтвердили відсутність майнових претензій до позивача ОСОБА_1 (боржника ОСОБА_3 ), не проводили заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, не заявляли претензій кредитора у спадковій справі та до спадкоємця, сплив строк пред`явлення до виконання виконавчого документу - судового наказу.

08.02.2021 року відповідач ТОВ "Нью Файненс Сервіс" надав копію договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року за яким ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» відступила ТОВ «Фінансова компанія «Серет» право вимоги до боржника ОСОБА_3 . Правонаступником «Фінансової компанії «Серет» є ТОВ "Нью Файненс Сервіс".

В судовому засіданні представник позивача, позивач підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача - ТОВ "Нью Файненс Сервіс" в судове засідання не з`явився, судом про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи без самостійних вимог ( а.с.55) у судове засідання не з`явився, судом повідомлений належним чином про дату проведення судового засідання, надав заяву про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, зазначаючи, що повертаючи виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, оскільки завершення виконавчого провадження з цих підстав не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закону № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника майна, а тому на підставі статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» просив зняти арешт з належного їй майна.

Судом встановлено, і таке вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 (а.с.10 т.1). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла Ѕ частка земельної ділянки загальною площею 8,1392 га, яка розташована на території Щербанівської сільської ради Вознесенського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №21/2019 заведеної 30 липня 2019 року (а.с. 14, 228-239, том 1) Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. після смерті ОСОБА_3 , із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця звернулася дочка ОСОБА_1 .

Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті матері шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1218, ч.3 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Таким чином, прийнявши у визначеному порядку як спадкоємиць першої черги, позивач набув права на спадщину, до складу якої входить Ѕ частка земельної ділянки загальною площею 8,1392 га, яка розташована на території Щербанівської сільської ради Вознесенського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги про зняття арешту з нерухомого майна, належного спадкодавцеві ОСОБА_3 , який накладений державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_3 , тим, що такий арешт перешкоджає їй в оформленні спадкових прав.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження (а.с. 117, т.1) судовий наказ по справі №2н-12320 виданий 05.12.2009 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Плюс Банк» кредитної заборгованості в сумі 9858,31 грн.

15 лютого 2011 року вказаний виконавчий документ надійшов до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та державним виконавцем відкрито виконавче провадження №ВП24461498 (а.с.125 т.1), накладено арешт не нерухоме майно боржника.

Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 25.03.2019 року (а.с.159-160, т.1) виконавчий документ - судовий наказ по справі №2н-12320 виданий 05.12.2009 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області повернений стягувачу (ПАТ «Плюс Банк») з підстави відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»).

На час винесення цієї постанови боржник ОСОБА_3 померла ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В даному виконавчому провадженні відсутні відомості про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Плюс Банк» на ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» (30.10.2015 року), на ТОВ «Фінансова компанія «Серет» (28.02.2017 року), на правонаступника «Фінансової компанії «Серет» ТОВ "Нью Файненс Сервіс".

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 02.09.2019 року вбачається, що в Актуальній інформації про державну реєстрацію обтяжень міститься запис за №7992071 (спеціальний розділ) від 18 листопада 2011 року про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_3 , накладеного державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ Миколаївської області (а.с.16).

Зважаючи на викладене, суд зазначає про порушення прав позивача ОСОБА_1 накладенням арешту на майно саме через борги спадкодавця.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України № 1404-VІІІ від 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві.

В силу частини 5 статті 47 цього Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Також Законом України № 1404-VІІІ від 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документу) строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був визначений у три роки (частина 1 статті 12).

Повторне пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання можливо за життя спадкодавця, але з урахуванням того, що боржник вже був померлим на час повернення виконавчого документу стягувачу він не може бути пред`явлений.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.1281 ЦК України у редакції, чинній на час відкриття спадщини щодо майна ОСОБА_3 , кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідач ТОВ "Нью Файненс Сервіс" не звернувся у встановлений статтею 1281 ЦК України строк як кредитор спадкодавця з пред`явленням вимог щодо невиконаного спадкодавцем рішення суду до спадкоємця - позивача по справі і не провів заміну сторони виконавчого провадження, якщо вважати, що відповідач тільки дізнався про смерть боржника (16 жовтня 2020 року з часу отримання судової повістки - а.с.98. т.1) по 16 квітня 2021 року). Зважаючи на вищенаведене та приписи ст.1281 ЦК України відповідач позбавляється права вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 .

Також, відповідно до п.3 ч.1 ст. 39 Закону України 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (у редакції закону, чинній на день відкриття спадщини) виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Згідно із ч.1ст.40 Закону України 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виходячи з наведених положень Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника-фізичної особи. А, закінчивши виконавче провадження, державний виконавець повинен зняти арешт, який було накладено на майно такого боржника при здійсненні виконавчого провадження.

Суд також враховує, що підставою подання позову у справі, що розглядається, є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч.1 ст. 317 ЦК України, - права розпорядження своїм майном.

Арешт майна боржника ОСОБА_3 за наведених вище обставин та вимог закону із заходу забезпечення виконання рішення суду перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

З урахуванням викладеного, а також за відсутності у відповідача в цій справі належним чином, законно обґрунтованих заперечень щодо права позивача на арештоване майно, а також враховуючи, що наявність обтяження нерухомого майна перешкоджає позивачеві в повній мірі реалізувати своє право власності на таке майно, суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту (див. постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (пункт 24), від 13 березня 2019 року у справі № 815/615/16-ц (пункт 28), від 22 квітня 2019 року у справі № 661/624/16-ц).

У справі, яка переглядається судом, ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, а тому її право підлягає захисту в порядку позовного провадження, шляхом подання позову.

Безпідставними є доводи відповідача про неналежність відповідача, оскільки належним відповідачем в аналогічних до цієї справах є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передане майно, якщо воно було реалізоване.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16-ц (провадження № 14-431цс19).

У даній справі ТОВ "Нью Файненс Сервіс" є особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, а тому товариство є належним відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 , що накладений 15.02.2011 року постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Плюс Банк» кредитної заборгованості; дата державної реєстрації обтяження - 18.11.2011 року; реєстратор - Перша Вознесенська державна нотаріальна контора Миколаївської області; номер запису про обтяження - №7992071 (спеціальний розділ).

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: О.Є. Старжинська