ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5074/18
Провадження № 2/210/71/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"17" червня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.,

представника позивача: ОСОБА_50,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, - Третя Криворізька державна нотаріальна контора про встановлення факту сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася 07.09.2018 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить суд встановити факт її сумісного проживання разом із батьком ОСОБА_4 (спадкодавцем) на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 03 грудня 2014р., що зареєстроване в реєстрі за №1-924, видане третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою; визнати за нею 1/2 частину спадкового майна, а в загальному вигляді 1/4 частини всієї квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що є дочкою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку прийняла у спадок її баба ОСОБА_1 , не повідомивши нотаріуса, що вона, позивач, також є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 . В установлений законом строк вона до нотаріуса не звернулася, так як вважала, що вступила у право на спадщину, оскільки фактично проживала разом із батьком з 2002 року до часу його смерті. До 2002 року вона жила з батьками своєї матері - до їх смерті, а потім батько забрав її до себе. Вони мешкали разом з батьком і бабою з 2002 року по час смерті батька. Потім вона залишилася мешкати разом із бабою ОСОБА_1 , з якою у неї були добрі стосунки: баба допомагала виховувати дітей, а вона, позивач, допомагала по господарству, сплачувала комунальні послуги. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину, яке видано її бабі, слід визнати недійсним, оскільки вона приховала від нотаріуса факт наявності ще одного спадкоємця. Встановлення факту сумісного проживання разом із спадкодавцем їй необхідно для визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті батька, тому вона звернулася до суду.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України. Будучи присутньою у попередніх судових засіданнях пояснила, що мешкала у спірній квартирі з 2000 року (з 9-го класу) і мешкає до теперішнього часу. Не реєстрували її за цією адресою, щоб менше сплачувати комунальних послуг. У 16 років бабуся (по лінії матері) зробила тимчасову прописку. Коли у 2004 році стало питання прописки, їй подруга порекомендувала зареєструватися у гуртожитку у м. Біла Церква, щоб не сплачувати комунальні послуги. Постійної роботи вона не мала, працювала на різних роботах - в магазині взуття, жіночого одягу, у кафе, їздила на сезонні роботи по збору винограду. Весь час мешкала разом із батьком, він при ній і помер. Бабуся мешкала разом із батьком, але літом була у селі, могла і взимку туди поїхати. Знала, що власниками квартири є батько та бабуся, але вона і не думала, що може мати відношення до цієї квартири, їй у цьому запевнила бабуся. Тепер у неї двоє неповнолітніх дітей, тому їй потрібно житло. Рідних внуків у її бабусі, окрім неї, немає. У батька була ще сім`я, але він розвівся, дочці залишив квартиру. Бабуся зараз з нею не спілкується. Раніше стосунки були добрі, спала з неї у одній кімнаті. Батько дітей ОСОБА_5 . Стосунки з ним підтримувала з 2012 року, мешкали і у нього, і у батька, так як свого житла не мали. Бабуся часто їздила до родичів, вона мала вибір, де жити, ніхто її не обмежував. У квартирі порядок, у спальні особисті речі бабусі. У 2017 році приїхали родичі, внуки (двоюрідні) сказали їй виселятися, але вона нічого не знала, не знала про судову справу про виселення. Бабуся літом пішла з дому і не вернулася. Чого? може подумала, що вона помирилися з ОСОБА_5 . З гуртожитку зняли з реєстрації у 2018 році, коли оформляла допомогу на дітей. Дали на півроку прописку у будинку нічного проживання для оформлення дітей до дитсадку. Через відсутність зареєстрованого місця проживання не може дітей влаштувати до дитсадку, а відтак влаштуватися на роботу. Квартира по АДРЕСА_2 , належала бабусі та дідусю, продана за борги, її матір була спадкоємцем, вона померла. Просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , в судовому засіданні підтримала позов, з підстав, викладених в ньому, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 у спірній квартирі не мешкала, гуляла на всі чотири сторони, по подругам, по хлопцям, мешкала по АДРЕСА_3 у найманій квартирі. На похоронах батька була. Пробачення у неї не просила. Просила пробачення, коли стала вагітна. Проживала АДРЕСА_2 , бабусю ліквідували, щоб зайняти квартиру, там мешкав прадід. Внучку в школу не приймали без прописки, робили прописку за адресою батьків її матері по АДРЕСА_4 . Опіку не оформлювала, вона з ними не мешкала. В неї одна рідна внучка та четверо двоюрідних внуків. Нотаріус не запитувала чи є спадкоємці, внучка не мешкала з ними. Проти внучки, тому що через неї вона має головний біль, лікарняні листи, після побиття - не хоче з нею жити. Вона, відповідач, іншого житла не має, зараз мешкає на найманій квартирі. Мешкає сама. Матір ОСОБА_8 сиділа в тюрмі, вона мешкала по АДРЕСА_2 . Квартиру продали. Коли син помер, ОСОБА_9 була п`яна. Син одружився, коли ОСОБА_10 було п`ять років, матір її сиділа в тюрмі. Вона може йти та жити у свекрухи, зі своїм чоловіком. Хоче, щоб нікого не було у неї в квартирі. Просила у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову, з підстав, викладених у відзиві на позов, просила у позові відмовити.

Представник третьої особи - Третьої Криворізької державної нотаріальної контори про час та місце розгляду справи повідомлена, просила розглядати справу за її відсутності. Правом надання пояснень на позов не скористалася.

Суд, вислухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.3 ст.315 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.4 ст.315 ЦПК України позивач звернувся до суду з заявою в порядку позовного провадження.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 та внучкою відповідача ОСОБА_1 , що відповідачем не оспорюється.

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.169 зворот), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №8 від 15.05.2013 року, відповідно до якого 21.08.1968 року після державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 ОСОБА_12 присвоєно прізвище « ОСОБА_13 » (а.с.170); свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 , після укладення шлюбу ОСОБА_15 присвоєно прізвище « ОСОБА_16 » (а.с.171).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7682012 від 05.07.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 17.06.2005 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, розпорядження №Дз-229 від 08.06.2005 року (а.с.178, 179).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.168 зворот).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 заповіт не складав, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №38774425 від 31.10.2014 року (а.с.172 зворот).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_17 , шлюб з якою розірвано 20.06.2012 року (а.с.171 зворот). З пояснень сторін та свідків, встановлено, що ОСОБА_4 мав дочку від другого шлюбу, яка в установлений законом строк після його смерті з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталася.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його матір ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_3 . Інші спадкоємці відсутні.

На час смерті ОСОБА_4 його місце проживання було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 разом із його матір`ю ОСОБА_1 , 1940 року народження (а.с.169). Інші зареєстровані особи відсутні.

Місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 з 09.01.2004 року (а.с.7).

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до акту б/н та без дати, посвідченому ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», сусіди ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 підтверджують, що ОСОБА_3 з 2000 року мешкає безперервно за адресою: АДРЕСА_1 по цей період 2018 року. Мешкає разом із бабусею ОСОБА_21 , 1940 року народження, батьком, який помер у 2013 році та своїми дітьми 2014 та 2016 року народження, продовжує мешкати за даною адресою (а.с.10).

У акті від 10.11.2017 року, посвідченому ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», сусіди ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 підтверджують, що ОСОБА_3 мешкає з 2004 року зі своїм батьком ОСОБА_4 , який помер у 2013 році, за адресою: АДРЕСА_1 та продовжує мешкати (а.с.11).

З акту від 14.01.2019 року, посвідченому ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», вбачається, що сусіди ОСОБА_22 та ОСОБА_23 підтверджують, що ОСОБА_3 проживала за адресою АДРЕСА_1 з 2003 року по січень 2004 року. Самовільно зайняла дану квартиру у серпні 2016 року, у період з січня 2004 року по серпень 2016 року ОСОБА_3 за даною адресою не проживала (а.с.69).

З інформації про випускницю КЗШ№15 ім. М.Решетняка вбачається, що ОСОБА_3 навчалася у даному учбовому закладі з вересня 1992 року по червень 2002 року. У 2002 році закінчила школу та отримала атестат про повну загальну середню освіту. Батьки були розлучені, мати ОСОБА_24 не приймала участі у вихованні дитини. Вихованням займалася бабуся ОСОБА_25 ( АДРЕСА_2 ), після її смерті в 2000 році дівчина проживала разом із батьком ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12).

У обмінній картці пологового будинку, яка виписана 10.05.2014 року місце проживання ОСОБА_3 зазначено за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Довідкою Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР №1450 від 07.11.2017 року підтверджено, що ОСОБА_3 перебуває під наглядом та обслуговуванням за місце фактичного мешкання - АДРЕСА_1 (а.с.115).

У довідці Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР №2117 від 30.10.2019 року зазначено, що ОСОБА_3 з січня 2013 року перебуває під наглядом в амбулаторії №2. На обліку з приводу хронічних захворювань не перебуває. В січні 2013 року пройшла профогляд, з серпня 2013 року перебувала на обліку по вагітності, в 2016 році з приводу другої вагітності. У теперішній час перебуває під наглядом за адресою АДРЕСА_1 (а.с.116).

Позивач ОСОБА_3 має двох дітей - ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (батько ОСОБА_5 ) та ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (батько ОСОБА_28 ) (а.с.8, 9).

Так, письмові докази надані на підтвердження факту проживання позивача разом із своїм батьком на час його смерті містять суперечливу інформацію.

Акт про проживання позивача б/н та без дати та акт від 10.11.2017 року, які складені одними й тими ж сусідами містять різну інформацію про початок перебігу часу проживання позивача ОСОБА_3 за спірною адресою - з 2000 року та з 2004 року по час видачі довідки, у той час як в акті від 14.01.2019 року, складеному іншими сусідами, зазначено, що позивач мешкала з 2003 року по січень 2004 року, а у серпні 2016 року самовільно вселилася в спірну квартиру.

Довідка з КЗШ №15 ім. М.Решетняка містить інформацію, яка збігається з іншими доказами, які досліджені судом, проте тільки підтверджує факт проживання ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 з 2000 році по червень 2002 року (закінчення часу навчання), проте не стосується періоду, про який заявлено позивачем і який має бути встановлений в судовому засіданні.

У довідці Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР №2117 від 30.10.2019 року зазначено, що ОСОБА_3 з січня 2013 року перебуває під наглядом в амбулаторії №2, а станом на день видачі довідки перебуває під наглядом за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, довідки Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР та інформація у обмінній картці пологового будинку встановлюють факт проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 поза межами спірного періоду - після смерті її батька.

У судовому засіданні зі сторони позивача допитано ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_5 та зі сторони відповідача ОСОБА_32 та ОСОБА_22 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_29 пояснила, що ОСОБА_3 знає, вони навчалися разом у школі з 5-го класу. ОСОБА_3 мешкала по АДРЕСА_3 , адресу точно не пам`ятає - третій під`їзд на третьому поверсі, вона заходила за нею. Після закінчення школи (вона закінчила 9 класів у 2000 році, а ОСОБА_9 продовжувала навчатися) спілкувалися, вона, свідок, навчалася на «Трампарку», ходила на заняття через «Першу дільницю», тому вони спілкувалися, знала її батька, зверталася до нього за ремонтом техніки. Вона мешкала з батьком та бабусею. Знає, що батько ОСОБА_8 помер весною - рік не пам`ятає, вона її повідомила, на похованні не була. ОСОБА_9 вже була на першому місяці вагітності. Після смерті батька ОСОБА_9 продовжувала там мешкати, не виїжджала звідти. Іншого місця мешкання не мала. Вона, свідок, після одруження у 2004-2004 році переїхала жити на ОСОБА_33 , зустрічалася з ОСОБА_34 , яка працювала на пл. Визволення у «Булочній №1». Навідувала по АДРЕСА_3 , була в квартирі, бачила бабусю. Знала, що батько з матір`ю не жили, мати мешкала на ОСОБА_35 , а ОСОБА_9 з батьком та бабусею. Вона є хрещеною матір`ю молодшого сина позивачки ОСОБА_36 , телефонують одна одній, зустрічаються періодично, можуть 5-6 місяців не бачитися. У кожного своя сім`я, вона офіційно працює до 6-7 годин вечора.

Відповідач ОСОБА_1 заявила, що не знає свідка ОСОБА_29 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_30 пояснив, що знає ОСОБА_3 , у 2009 році прийшов у церкву християнську, де зустрів її, зараз він є священнослужителем. Часто їздив з ОСОБА_34 в ОСОБА_37 , на конференції, бачив її батька - ОСОБА_9 приводила його у 2010-2012рр. до церкви, бабусю не знає. Точно знає, що батько помер у 2013 році, бо у цьому році перестав їздити з місіонерською діяльністю. Вона мешкає недалеко від церкви, весь час була на очах, нікуди не виїздила від бабусі і час смерті батька там мешкала. Церква знаходиться по АДРЕСА_8 через дорогу, номер будинку не знає, там п`ять поверхів, часто чекав її біля п`ятого під`їзду, брав її на служіння. До церкви ОСОБА_9 ходе часто 2-3 рази на місяць і у Центральну церкву ходить. Про конфлікти відомо, але з бабусею не спілкувався ніколи, знає від ОСОБА_3 . У квартирі не був, знає в якому будинку та в якому під`їзді. Телефонував їй, підходив до будинку і вона виходила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_31 пояснила, що знає ОСОБА_3 по церкві, ходять разом у Євангельску церкву приблизно 15 років, десь з 2002-2003 року, ОСОБА_1 не знає, жодного разу не бачила. Ходили, роздавали брошурки і ОСОБА_9 прийшла до церкви. Розповідала, що до 2002 року жила з дідусем та бабусею, а потім з батьком по АДРЕСА_1 , була у неї в квартирі. Позивач до смерті батька жила з ним, іншого місця проживання не знає. Цей будинок через АДРЕСА_9 , з церкви поверталися додому разом, вона заходила у цей будинок. Батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , після смерті батька вона живе там, тепер разом з дітьми. Коли познайомилися молоденька була, років 20-18. ОСОБА_9 десь підробляла, останній час доглядала бабусю. Квартира на третьому поверсі, вперше була років 10 назад, дочка з зятем більше спілкувалися з нею. Коли була у гостях, батько був - ОСОБА_38 , бабусю не бачила. Знає, що тяжке життя у ОСОБА_8 , батьки померли, народила дітей, батько дітей - як співмешканець, приходе-уходе, як біологічний батько. Допомагали з церкви, їжу давали. Казала, що стосунки з бабусею не дуже добрі, не розуміє, чого немає порозуміння з рідною дитиною. Вона одна у батька, чи є ще внуки не знає. Вона спадкоємиця після смерті батька, безумовно є бабуся, але й ОСОБА_39 неможливо позбавити всього.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_32 знає відповідача ОСОБА_40 більше 20 років, з її сином спілкувалася, ОСОБА_40 хотіла бачити її невісткою. Цього не сталося, але вони приятелювали. ОСОБА_40 часто їй телефонувала. Коли ОСОБА_38 зрозумів, що заміж вона за нього не піде, одружився вдруге. Потім у нього була важка черепно-мозкова травма, він впав з висоти, були проблеми з пам`яттю, руку віднімало. У 2004 році вона розірвала шлюб, спілкувалася з ОСОБА_41 , він дуже добре ставився до ОСОБА_8 , але ніколи її не бачила. Вона « ОСОБА_42 » дівчина, навіть посиділа в тюрми, вийшла - повідмічалася, потім кудись ділася, десь у Білу Церкву поїхала. Юра з матір`ю жив спокійним життям. Потім з`явилася у 2011 році ОСОБА_9 , жила з якимось хлопцем у першому під`їзді, п`яницею та наркоманом. ОСОБА_43 випивав час від часу, разом з ОСОБА_34 міг пити, у них навіть бійки були, навіть з поножовщиною. Про стосунки ОСОБА_44 з дочкою, про випивку - знає зі слів ОСОБА_1 . На похоронах у ОСОБА_44 вона була - ОСОБА_39 не бачила. У неї у той час тяжко хворіла матір, через місяць померла. Перша дружина була неблагонадійна, вживала наркотики, померла. Від другого браку ще дочка приблизно 1991-1992 року народження. Юра у всьому покладався на матір, заповіт не складав. Дочка з`явилася за рік до смерті, але її не бачила, після смерті була декілька разів, також не бачила ОСОБА_39 . Потім ОСОБА_9 прийшла з дитиною, бабуся прийняла її.

Позивач ОСОБА_3 заявила, що не знає ОСОБА_32 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , пояснив, що мешкає по АДРЕСА_10 . З позивачем мешкав однією сім`єю без шлюбу 2012 року до 2018 року. Мешкали в одному будинку. Вона мешкала по АДРЕСА_1 з бабусею та батьком з 2000 року. У квартирі був. Дві кімнати - прохідні, вони мешкали в залі, а батько і бабуся у іншій кімнаті - направо. Батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 років п`ять тому. Він був на похоронах і ОСОБА_9 була. Мешкали у неї, бабуся дозволила проживати в квартирі і вона жила з ними, у них є двоє дітей дочка ОСОБА_45 (6 років) та син ОСОБА_36 (4 роки). Тепер не мешкають разом, бо посварилися, не склалася їхня доля. З ОСОБА_40 стосунки ніякі. ОСОБА_9 проживає за цією адресою, з того часу як бабуся померла на Трампарку. Знає її все життя. Щодо складання протоколів про насилля в сім`ї відносно ОСОБА_8 - нічого не знає. У нього в квартирі вони не жили - у ОСОБА_8 з його матір`ю не ті стосунки. Чому ОСОБА_40 не мешкає у своїй квартирі - йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 пояснив, що мешкає по АДРЕСА_11 , на другому поверсі, ОСОБА_40 на третьому, стосунки добросусідські. Живе у будинку 40 років, постійно. У квартирі ОСОБА_40 зараз живе ОСОБА_9 з ОСОБА_46 ( ОСОБА_5 ), десь років 4-5. ОСОБА_40 не мешкає через скандали. Скандали, звісно, чув: ОСОБА_40 з ОСОБА_46 , усі втрьох - ругань, крики, бійки. Чи мешкала ОСОБА_3 у квартирі нас смерті батька сказати не може - приходила, ходила, чи постійно не знає. Коли батько був живий - приходила. Сина ОСОБА_40 знав, спілкувався. Коли помер сказати не може, на похоронах не був присутній. ОСОБА_3 за цією адресою була присутня, а чи мешкала сказати не може. Чи мешкала ОСОБА_9 в першому під`їзді ? була присутня. Як часто приходила - не знає, раз у неділю - не бачив, може раз на місяць-два. В квартирі у ОСОБА_40 не був.

Отже, пояснення свідків суд оцінює разом з іншими доказами, наданими сторонами, ставиться до них критично, оскільки їхні свідчення направлені на захист інтересів тієї сторони, з боку якої вони виступають, містять розбіжності.

Крім того, суд враховує постанову апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №210/1200/17 від 26.06.2018 року, з якої вбачається, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебував цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, який задоволено, усунуто перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_47 із квартири за АДРЕСА_5 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №210/1200/17 від 26.06.2018 року скасовано зазначене рішення суду та ухвалено нову постанову, якою задоволено позов ОСОБА_1 , усунуто перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_47 із квартири за АДРЕСА_5 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.149-151).

Зі змісту судового рішення вбачається, що в серпні 2016 року відповідач по справі ОСОБА_48 приїхала з ОСОБА_49 до позивача на декілька днів, при цьому позивач не надавала їй дозволу на проживання та користування своєю квартирою, але ОСОБА_48 зловживаючи гостинністю залишилась проживати в квартирі та самоправно зайняла жиле приміщення. В наслідок постійних сварок, які затівала ОСОБА_48 , остання була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, насильство в сім`ї, але не зважаючи на це ОСОБА_48 позбавила позивача право користування житловим приміщенням, змінила замки і на даний період часу позивач змушена винаймати помешкання для проживання (а.с.149-151).

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_47 вселилася у спірну квартиру без дозволу баби у серпні 2016 року, тобто вже після народження другої дитини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 10.01.2019 року у справі №484/747/17.

Разом із цим, судом встановлено, що позивач мешкала за адресою АДРЕСА_1 з 2000 року разом із батьком ОСОБА_4 (після смерті батьків матері, з якими мешкала за адресою: АДРЕСА_2 ) до закінчення навчання у школі - червень 2002 року та з серпня 2016 року без згоди баби ОСОБА_1 по теперішній час. Спадкоємець ОСОБА_48 та спадкодавець ОСОБА_4 малі різні адреси зареєстрованого місця проживання, факт проживання позивача разом із батьком на час його смерті позивачем не доведено.

Крім того, як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають.

При цьому, лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом про захист прав спадкоємця.

Позивач з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталася, відповідно відмови нотаріуса не отримувала, встановлення факту прийняття нею спадщини на підставі 1268 ЦК України можливо лише за умови встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час його смерті в судовому порядку після отримання відмови нотаріуса.

Щодо визнання свідоцтва про право на спадщину недійним суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

З матеріалів спадкової справи №370/2014, заведеної Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_1 від 31.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 - матір ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 , звернулася в установлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину як спадкоємець першої черги за законом. Спадкове майно фактично прийняла, оскільки її місце проживання зареєстровано разом із сином на час його смерті за однією адресою (а.с.167). Інформація про наявність/відсутність інших спадкоємців у заяві відсутня.

Позивач ОСОБА_48 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 - в установлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталася.

03.12.2014 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про спадщину на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 та вкладів з відповідними відсотками, нарахованою компенсацією та індексаціями, що знаходиться у АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10003/0555 філії Дніпропетровського обласного управління ТВБВ№10003/0555, поточний рахунок № НОМЕР_2 (а.с.176). Текст заяви містить інформацію про відсутність інших спадкоємців, передбачених законом, а також осіб, які згідно зі ст.60 СК України мають право на частку у спільному сумісному майні подружжя.

Того ж дня ОСОБА_1 державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спірної квартири, зареєстровано в реєстрі №1-924 та свідоцтво про право на спадщину за законом на вклад з відповідними відсотками, нарахованою компенсацією та індексаціями, що знаходиться у АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10003/0555 філії Дніпропетровського обласного управління ТВБВ№10003/0555, поточний рахунок № НОМЕР_2 , поточна сума станом на 11.11.2014 року - 705,28грн., зареєстровано в реєстрі №1-925 (а.с.183-186).

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що відповідно статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Проте, позивач, будучи обізнаною про смерть батька, протягом установленого законом строку не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а враховуючи те, що спадкоємець та спадкодавець малі різні адреси зареєстрованого місця проживання, свідчить про відмову від спадщини. У подальшому протягом п`яти років після смерті батька позивач не зверталася щодо порушення свого права на спадкування і тільки після ухвалення судом рішення про її виселення, яке набрало законної сили, і є обов`язковим для виконання, звернулася до суду з даним позовом, не отримавши відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тому суд не знаходить підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідач як спадкоємець першої черги мала право на його отримання.

Крім того, така вимога є похідною від вимоги про встановлення факту проживання зі спадкоємцем на час його смерті.

До того ж, суд вважає, що в даному випадку позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права (за умови звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримання відмови).

Частинами 1, 2 ст.1300 ЦК України передбачено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У даному випадку, слід враховувати, що відповідач у спірних правовідносинах не позбавляється права на спадкування, лише частка її змінюється, тому правильним способом захисту прав позивача є саме внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не про визнання його недійсним, адже відповідач все одно буде спадкувати як спадкоємець за законом першої черги, хоча її спадкова частка зменшиться.

Вимога про визнання за позивачем права власності на спадкове майно є похідною, тому у зв`язку з відмовою у позові в частині встановлення факту, що має юридичне значення та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - задоволенню не підлягає.

Крім того, суд звертає увагу, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача є недоведеними та необґрунтованими.

Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року вжито заходи забезпечення позову.

Частинами 9, 10 ст.158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст.16, 1268, 1170, 1300, 1301 ЦК України, ст.ст.2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76, 77, 81, 121, 141, 265, 315, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, - Третя Криворізька державна нотаріальна контора про встановлення факту сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування, - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року (скасовану в частині зупинення виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року по справі №210/1200/17, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року до ухвалення рішення по суті у справі №210/5074/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Третя Криворізька державна нотаріальна контора про встановлення факту сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування), для забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, - Третя Криворізька державна нотаріальна контора про встановлення факту сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування, у вигляді вчинення дій щодо виселення ОСОБА_3 з квартири за АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду 22 червня 2021 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса реєстрації: АДРЕСА_12 , адреса проживання: АДРЕСА_13 ;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса реєстрації: АДРЕСА_13 ;

- третя особа: Третя Криворізька державна нотаріальна контора, юридична адреса: 50006, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Вадима Гурова, 1.

Суддя: Н. Ю. Вікторович