Провадження №2/760/1428/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , 3-я особа: державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріально контори Русіна Н.О. про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування за законом, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_5 з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право на спадкування за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 .

Посилається в позові на те, що з 2008 року по день смерті перебувала (без реєстрації) та проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 .

Перед смертю ОСОБА_5 дуже хворів (онкологія), від чого в подальшому і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, а до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи 26/2020, заведеної Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 15 січня 2020 року.

Їй стало відомо, що після смерті ОСОБА_5 до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся брат померлого - відповідач.

29 квітня 2020 року вона направила поштою до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 та просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом.

Вона не отримувала ні відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з недоведеністю факту проживання однією сім`єю разом з померлим, ні позитивного рішення нотаріуса у видачі свідоцтва.

Вважає, що встановлення вищезазначеного факту дає їй право на спадкування майна померлого як спадкоємцю четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судових засіданнях позов підтримав, в день ухвалення рішення до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Посилався на те, що позивач не проживала однією сім`єю з братом відповідача, була причетна до втягнення ОСОБА_5 в компанію осіб, що вели антисоціальний спосіб життя.

Проживання в квартирі АДРЕСА_2 протягом останніх років життя ОСОБА_5 було взагалі неможливим, квартира була непридатна для проживання, до неї взагалі неможливо було потрапити. Стан вказаного приміщення на день його смерті свідчив про наявність у користувачів квартири психічного розладу - силогоманії або холдинг - різновид нав`язливої поведінки, що проявляється у збиранні, накопиченні та зберіганні речей, які не використовуються у повсякденному житті.

Так, після смерті ОСОБА_5 відповідач виявив у квартирі надзвичайну кількість різноманітного сміття, якою вся квартира була захаращена від підлоги до стелі, що заважало навіть потраплянню до квартири, бо сміття перешкоджало відкрити вхідні двері. Він був вимушений залучити клінінгову компанію, фахівці якої вивезли з приміщення п`ять вантажних машин сміття.

Зазначає, що позивач та її оточення могли бути причетні до захаращення квартири сміттям.

Шлюбні відносини між позивачкою та ОСОБА_5 були відсутні, до органів РАЦСу вони не зверталися.

Вважає, що позивачкою не було доведено факти похилого віку, тяжкої хвороби, каліцтва ОСОБА_5 , через які нібито він перебував у безпорадному стані, а також факти опіки, матеріального забезпечення та іншої допомоги протягом тривалого часу.

За наявною у відповідача інформацією позивач не мала ні відповідних ресурсів, ні відповідних можливостей для цього.

До грудня 2019 року ОСОБА_5 на стан здоров`я не скаржився, про будь-які захворювання не повідомляв, за виключенням випадку, що трапився в 2009 році, коли відповідач організував йому консультацію офтальмолога та подарував окуляри.

Періодично, при наявності матеріальних ускладнень, відповідач надсилав брату грошові кошти поштовими переказами.

Крім того, відповідач взяв на себе організацію поховання ОСОБА_5 та пов`язані матеріальні витрати, отримав в клінічній лікарні №6 лікарське свідоцтво про смерть, про що свідчить лист зазначеної установи, з якого вбачається, що вони не володіють інформацією про участь позивачки в лікуванні ОСОБА_5 .

Зазначає, що квартира,в якій проживав померлий, була приватизована в 1994 році в рівних частках ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після смерті останньої ОСОБА_5 і відповідач успадкували належну їй частку в рівних частках, померлий став власником 3/4 квартири, а відповідач - 1/4.

17 вересня 2009 року померлий склав заповіт, яким заповів все своє майно заповів відповідачу. Вказаний заповіт не визнано недійсним, відповідач не відмовлявся від прийняття спадщини, подав заяву про її прийняття до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, заповітом охоплено 100% спадкового майна.

Вважає, що поведінка позивачки та її вчинки протягом останніх років свідчать про спробу заволодіти майном померлого.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 - брат відповідача, після смерті якого відкрилася спадщина.

На момент смерті ОСОБА_5 був власником ѕ частин квартири АДРЕСА_2 .

17 вересня 2009 року померлий склав заповіт, яким все своє майно заповідав відповідачу.

15 січня 2020 року Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою за заявою відповідача про прийняття спадщини була заведена спадкова справа № 26/2020.

28 квітня 2020 року позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малахова М.С.

/ а.с. 18 -19; 85 - 86 /

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В ст.1264 ЦК України зазначено, що в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними.

Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.

Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

З листа Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 6» від 10 лютого 2020 року вбачається, що лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_5 отримав його брат, тобто відповідач.

З Договору про надання ритуальних послуг № 14/20 від 10 січня 2020 року, Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору та Товарних чеків, Договору-замовлення № 25.10437 П на організацію та проведення поховання від 11 січня 2020 року вбачається, що замовником послуг для поховання ОСОБА_5 був відповідач.

/ а.с. 21, 87 - 90, 205 - 217 /

Свідок ОСОБА_7 , який проживав по сусідству з ОСОБА_5 , зазначив, що він був схильним до алкоголізму, квартира, в якій проживав, була занедбаною, вікна не миті, ніколи не горіло світло, через сміття, яке було в квартирі, в будинку завелись таргани.

Жінка, з якою його бачили, приходила або пізно ввечері або рано вранці, була схожа на людину, яка зловживає алкоголем, разом із померлим вони збирали сміття на смітниках та несли додому.

Відповідач три дні після смерті брата вивозив сміття з квартири.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що навчався у школі разом з померлим, на той час вони проживали в одному районі.

Коли їх батьки були живі, квартира була охайною, він часто зупинявся у них, коли приїздив у Київ, після їх смерті приблизно з 2008 року квартира була в неохайному стані та в ній неможливо було проживати.

Померлий зловживав алкоголем, потрапив у незрозумілу компанію, не був одружений, не мав постійної роботи, про його постійні відносини з жінкою йому невідомо.

Ховав його брат, який мешкає за кордоном, могила не доглянута.

В свою чергу свідок ОСОБА_9 зазначила, що вона знає позивачку не менше 15 років, їх матері дружили. Позивач допомагає людям, з ОСОБА_5 проживала до його смерті з кінця 2007 року в його квартирі, вона неодноразово заходила до них, сміття в квартирі не було. Позивачка та померлий не зловживали алкоголем.

Їх матеріальний стан був важким, брались за будь-яку роботу. ОСОБА_5 захворів на онкологію, від чого і помер. Позивач шукала для нього ліки, спеціальне харчування та годувала його через трубки.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що знає позивачку та знав померлого, вони жили разом приблизно з 2010 року, можливо раніше, в квартирі не був.

Жили бідно, він шукав ліки через Інтернет та харчування, яким позивач годувала померлого.

Між ними були сімейні стосунки, позивач прибирала за померлим, коли він хворів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

За змістом ст.ст.76. 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Оцінюючи приведене вище, суд вважає, що доказів, які б підтвердили спільне проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з усіма притаманними ознаками, які проявляються не тільки в спільному проживанні, а і у веденні спільного господарства, веденні спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, та наявність інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, ні позивачкою до позовної заяви, ні її представником в судовому засіданні надано не було.

Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, відсутності доказів заявлених позовних вимог та недоведення приведених у позові вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки.

Що стосується пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд виходить з того, що вказані особи знають позивачку та померлого лише з власних спостережень як осіб, яких зустрічали в мікрорайоні.

В той же час, їх пояснення щодо спільного проживання та взаємної турботи спростовуються наданими представником відповідача фото з зображеннями квартири, яка належала померлому, яка ними ніяким чином прокоментована не була.

Крім того, ці пояснення спростовуються поясненнями інших свідків, сусідів померлого, безпосередніх очевидців умов життя померлого.

З урахуванням цього пояснення вказаних свідків судом не можуть бути прийняті до уваги.

Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року судом за заявою позивачки були вжиті заходи забезпечення позову в вигляді заборони державному нотаріусу Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Русіній Н.О. вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на користь відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 9 статті передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 15,16, 1216, 1218, 1233-1235, 1257, 1258, 1261, 1264, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 3, 21, 27, 36 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 158, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування за законом відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року.

Зняти заборону державному нотаріусу Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіній Н.О. вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про паво на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 червня 2021 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва