КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 758/5216/20

провадження № 22-ц/824/7277/2021

07 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - адвоката Гуртової Тетяни Іванівни на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року у складі судді Васильченка О. В.,

встановив:

30.04.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Посилалась на ті підстави, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 серпня 2010 року. Вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач не цікавиться життям дитини, матеріальної допомоги не надає, дитину утримував її другий чоловік.

Зазначила, що 29.05.2019 вона рекомендованим листом звернулась до відповідача за його останнім відомим їй місцем проживання про надання дозволу на виїзд дитини до Автономної Республіки Крим на літній період на оздоровлення та про сплату аліментів на утримання дитини в сумі 3 000 грн щомісячно.

В подальшому вона знову звернулась до відповідача з проханням надання дозволу на виїзд дитини на оздоровлення. У відповідь він вимагав не звертатися за стягненням аліментів. Вона погодилась на умови відповідача.

Наразі відносини з її другим чоловіком не склалися, він припинив утримувати навіть свою власну дитину, вона має сама забезпечувати двох дітей та сплачувати орендну плату за житло.

Відповідач працює у Польщі на будівництві. Середня заробітна плата в Польщі протягом останніх трьох років становить близько 1 300 доларів США.

З урахуванням віку та потреб дитини, здатності відповідача до праці та рівня заробітку, відсутності інших осіб на утриманні, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 3 500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

З огляду на те, що вона зверталась до відповідача з офіційним листом з проханням сплачувати аліменти, а також в переписці по Вайбер, проте відповідач тривалий час ухиляється від сплати аліментів, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий період, а саме з 29.05.2019 по 28.04.2020 в сумі 33 000 грн.

Також просила стягнути на її користь понесені витрати на надання правової допомоги та судовий збір в дохід держави.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.04.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Гуртова Т. І. просить скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року в частині відмови в задоволенні позову та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на надання правової допомоги у розмірі 1 500 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Свої доводи мотивує тим, що при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 просила витребувати з Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону громадянином України ОСОБА_2 за останні три роки. Суд першої інстанції вказане клопотання проігнорував, чим позбавив її можливості подати доказ та довести обставини, на які вона посилалась, як на підставу позовних вимог, а саме те, що колишній чоловік останні три роки перебуває в Польщі на постійній основі. Стягнення аліментів в розмірі 2 000 грн є недостатнім для утримання сина 10 років, який проживає разом з матір`ю, та які є внутрішньо переміщеними особами з окупованої території АР Крим, свого житла в м. Києві не мають, а тому змушені орендувати квартиру.

Несплата коштів на утримання сина після звернення до відповідача шляхом переписки у мережі Вайбер та надсилання листа поштовою кореспонденцією є належними доказами ухилення від сплати аліментів.

Також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що до матеріалів позовної заяви була додана копія договору про надання правничої допомоги №12 від 28.04.2020, відповідно до п. 2.1. якого предметом надання правової допомоги є складення та подання до суду позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 та ведення справи в судах усіх інстанцій. Акт виконаних робіт був складений на виконання саме вказаного договору, предметом якого є стягнення аліментів з ОСОБА_2 . В п.31 позовної заяви вказано, що адвокатом було витрачено 6 годин праці на написання та оформлення позовної заяви. Крім того, у договорі сторони погодили вартість комплексної послуги, а саме складання позовної заяви, копіювання матеріалів та оформлення додатків, завіряння документів, що складає 1 500 грн. Договором не обумовлено оплата погодинної роботи адвоката, а тому розрахунок витраченого адвокатом часу для складання позовної заяви не є необхідним. Подані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат, а саме: договір, рахунок-фактура, квитанція про сплату гонорару, виписка по рахунку, акт виконаних робіт у своїй сукупності дають можливість достеменно встановити, що кошти в сумі 1 500 грн були сплачені позивачем саме за надання їй правової допомоги в даній справі.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 серпня 2010 року, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.07.2019 №670 затверджено висновок у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , для його тимчасового виїзду за межі України.

Відповідно до довідки від 16.12.2020 №3001- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с. 98).

Відповідно до довідки від 16.12.2020 №3001- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : АДРЕСА_1 (а.с. 100).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітнього сина сторін в межах суми 2 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду розрахунок визначеної нею суми аліментів.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Згідно інформації, наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України, в період з 26.04.2017 по 26.04.2021 ОСОБА_2 перетинав державний кордон України: пункт пропуску Рава-Руська 07.08.2017 (в`їзд), 09.08.2018 Рава-Руська (виїзд); пункт пропуску Ужгород 21.10.2018 (в`їзд), 03.11.2018 Ягодин (виїзд); пункт пропуску Рава-Руська 04.08.2019 (в`їзд), 09.08.2019 Ягодин (виїзд); пункт пропуску Устилуг 20.10.2019 (в`їзд), 31.10.2019 Ужгород (виїзд); пункт пропуску Ужгород 04.12.2019 (в`їзд), 10.01.2020 Ягодин (виїзд) (а.с. 122).

Вказаний доказ, який не був врахований судом першої інстанції, підтверджує ту обставину, що відповідач неодноразово перетинав пункт контролю через державний кордон України з Польщею, останній раз перетнув кордон 10 січня 2020 року та станом на 26.04.2021 в Україну не повертався.

В своїй заяві про надання згоди на виїзд дитини з України у супроводі матері ОСОБА_1 від 20.07.2017, відповідач зазначив, що тимчасово проживає в Польщі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що відповідач, працюючи за кордоном, має можливість сплачувати аліменти на утримання свого сина в розмірі 3 500 грн на місяць, а визначений судом першої інстанції розмір аліментів без урахування матеріального становища відповідача не є справедливим, не відповідає потребам дитини і не є достатнім для його розвитку.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, відсутності доказів того, що за станом свого здоров`я та матеріальним становищем відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на її утримання в розмірі 3 500 грн, апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції та визначити розмін аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, в сумі 3 500 грн щомісячно.

Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів починаючи з 29 травня 2019 року, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Надана позивачем роздруківка її переписки у Viber (а.с. 23-26), а також надіслання 29.05.2019 заяви на адресу відповідача: АДРЕСА_3 (а.с. 27), в період перебування останнього за межами України, не є належними доказами ні вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, ні ухилення відповідача від надання утримання дитині.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів за минулий час.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

Суд першої інстанції встановивши, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн, відмовив у їх стягненні на тій підставі, що акт виконання робіт №1 від 30.04.2020 не містить чіткого визначення часу, витраченого на такі послуги, а також інформації про те, з розгляду якого правового питання були надані відповідні послуги.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на те, що позивачем була надана копія договору про надання правової допомоги №12 від 28.04.2020, відповідно до п.2.1 якого предметом надання правової допомоги є «складання та подання до суду позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 на ведення справи в судах усіх інстанції», а відповідно до п. 4.1. - вартість комплексної послуги, а саме консультацій, складання позовної заяви, копіювання матеріалів та оформлення додатків, завіряння документів складає 1 500 грн.

Акт виконаних робіт був складений на виконання договору про надання правової допомоги №12 від 28.04.2020.

В позовній заяві було зазначено, що адвокатом витрачено 6 годин на написання та оформлення позовної заяви.

З огляду на надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, останні у своїй сукупності свідчать про те, що кошти в сумі 1 500 грн були сплачені позивачем саме за надання їй правової допомоги в даній справі, виходячи з витраченого адвокатом часу за надання такої допомоги - 6 годин.

У цій справі відповідач не скористався правом на заперечення розміру визначених адвокатом витрат на правову допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У зв`язку із цим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 1 500 грн.

За таких підстав ухвалене по справі судове рішення в частині відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по задоволення вказаних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 261, 26 грн, від сплати якого позивач була звільнена відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуртової Тетяни Іванівни задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року в частині визначення розміру аліментів змінити, збільшивши їх розмір з 2 000 грн до 3 500 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року в частині відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактичне місце перебування: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 26 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк