Провадження № 2/756/742/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що з 19.04.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який розірваний рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2019 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 , який проживає разом з нею.

Оскільки дійти спільної згоди щодо місця проживання дитини, його місця реєстрації за адресою фактичного мешкання вони не можуть, ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

У червні 2020 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 у якому, після уточнення позовних вимог, просить суд визначити постійне місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком за його постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування зустрічного позову, ОСОБА_2 посилається на те, що у 2019 році ОСОБА_1 без його згоди змінила місце проживання дитини, створює йому перешкоди та обмежує у спілкуванні з сином.

У поданому відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 зазначає, що забезпечує належні умови для виховання та розвитку їх сина ОСОБА_3 , а зміна його звичайного місця проживання, з урахуванням створення ОСОБА_2 нової сім`ї, може завдати дитині психологічного дискомфорту. При цьому вважає, що участь батька у житті сина є важливою складовою повноцінного життя дитини, а тому не заперечує щодо побачень з батьком, однак визначення місця постійного проживання вважає можливо лише за звичайним для дитини місцем мешкання з матерю.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 указує на те, що ОСОБА_1 систематично обмежує його контакти з дитиною, а тому просить суд урахувати ступень прихильності та прив`язаності до батька і визначення місця проживання сина з ним.

У запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_1 просить суд критично поставитись до доводів ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник первісний позов підтримали, просили задовольнити, а в зустрічному позові відмовити, посилаючись на викладені у заявах по суті справи обставини.

ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні просили суд зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити з підстав, викладених у процесуальних заявах по суті справи.

Представник Служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не прибув, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України).

Судом установлено, що 19.04.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено: шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 173).

22.05.2019 року ОСОБА_1 орендовано строком на 11 місяців за договором оренди квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 112).

Судовим наказом Оболонського районного суду міста Києва від 12.06.2019 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 65).

24.06.2019 року ОСОБА_2 звертався до Міського центру дитини із заявою про участь посередника/медіатора з метою урегулювання конфлікту з дружиною ОСОБА_1 , з якою перебував у процесі розлучення, щодо часів спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 113).

За змістом листа Міського центру дитини від 05.07.2019 року ОСОБА_1 відмовилася від участі у медіації, мотивуючи своє рішення тим, що вона не бачить сенсу у вирішенні конфлікту у такий спосіб, оскільки має попередній досвід досягнення домовленостей, який не призвів до бажаних результатів (т. 1 а.с. 114).

05.07.2019 року ОСОБА_2 звертався до Служба у справах дітей Дарницького районної у місті Києві державної адміністрації із заявою, в якій зазначає, що ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною (т. 1 а.с. 115, 116).

Як вбачається зі змісту скріншотів переписки сторін у месенджерах у період розлучення між ними мали місце напружені та неприязні стосунки (т. 1 а.с. 133-163, т. 2 а.с. 50-57), а в подальшому ними не досягнуто порозуміння в питанні часу спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 176-183, т. 2 а.с. 62-74).

За змістом заяви ОСОБА_1 до відділу з питань реєстрації місця проживання Оболонської РДА з службовою відміткою головного спеціаліста цього відділу про відмову в реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю згоди батька (т. 1 а.с. 6).

Як вбачається зі змісту висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.08.20209 року № 104-7564 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час його складення дитина проживає разом із матерю за адресою: АДРЕСА_4 якої належить на праві власності матері дитини - ОСОБА_1 . В цій квартирі для проживання дитини створені належні умови. Данііл відвідує дитячий навчальний заклад № 208.Батько дитини ОСОБА_2 проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_5 , в якому створені належні умови для проживання та виховання дитини. Мати та батько дитини під наркологічним диспансерним наглядом не перебувають, психологічних розладів не мають. Мати дитини ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою підприємцем, її дохід за 6 місяців 2019 року становить 426 547 грн. Батько дитини ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою підприємцем, його дохід га 6 місяців 2019 року становить 882 784 грн. Від врегулювання конфлікту за допомогою медіації мати дитини відмовилась. Батько дитини повідомив, що мати піклується сином на належному рівні, проте він наполягає на визначенні місця проживання дитини разом з ним, оскільки вважає, що мати виховує сина у неповазі до батька, він не буде чинити матері перешкод у спілкуванні з дитиною, а у його відсутність вихованням хлопчина буде займатись його нова дружина. Мати повідомила, що ОСОБА_3 з народження проживає разом з нею, на її думку сину краще проживати у м. Києві, зміна його постійного місця проживання матиме негативний вплив на розвиток дитини, оскільки це зменшить участь матері у його житті. Призведе до зміни дитячого садочка, лікаря-педіатора у поліклініці та кола спілкування (т. 1 а.с. 216-217).

Цим висновком рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матерю ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 безпосередньо несе витрати на утримання дитини, що підтверджується копіями квитанцій, товарних чеків, виписок з рахунку щодо придбання дитячих товарів, ліків, оплату медичних послуг, а також туристичних (т. 1 а.с. 242-250, т. 2 а.с. 1-15).

Згідно довідки Дошкільного навчального закладу № 208 від 04.09.2019 року на ім`я ОСОБА_1 її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує цей навчальний заклад з 02.09.2009 року, а згідно довідки КНП ЦПМСД № 1 від 20.09.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку в цьому медичному закладі (т. 2 а.с. 16).

Зі змісту характеристики Дошкільного навчального закладу № 208 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 04.05.2020 року ОСОБА_3 відвідує цей дитячий заклад з вересня 2019 року, проявив себе як добра, спокійна і життєрадісна дитина, має відповідно віку фізичний розвиток, проявляє інтерес до навчальних занять, дитина адекватно реагує на похвалу і критику (т. 2 а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.01.2001 року квартира АДРЕСА_6 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 27), яка згідно свідоцтво про народження та свідоцтва про зміну прізвища приходиться їй дочкою (а.с. 23-25).

Відповідно до змісту акту обстеження Службою у справах дітей Обухівської РДА Київської області умов проживання ОСОБА_2 від 25.06.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , цей житловий будинок орендується ОСОБА_2 , в ньому є вільна кімната, яка облаштована всім необхідним для проживання малолітнього ОСОБА_3 . За цією адресою проживають та мають постійне місце проживання заявник ОСОБА_2 , цивільна дружина заявника та донька цивільної дружини заявника (т. 2 а.с. 78).

За змістом акту обстеження Службою у справах дітей Оболонської РДА від 03.08.2020 року трьохкімнатної квартири АДРЕСА_7 , ОСОБА_3 займає окрему кімнату, яка облаштована: меблевою стінкою, ліжком, партою зі світильником, куточком для іграшок, дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками, книжками. Крім дитини в квартирі проживають ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_6 - бабуся (т. 2 а.с. 109).

З медичної документації малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 07.05.2019 року йому встановлено діагноз: консолідуючий перелом верхньої тритини діалізу лівої плечової кістки (т. 1 а.с. 231-233). Травма отримана дитиною 06.06.2020 року під час перебування у батька за місцем його проживання, що у судовому засіданні сторонами не заперечувалось.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.02.2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Тобто, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Враховуючи, що у судому засіданні установлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 має місце спір з приводу постійного місця проживання їх малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; фактично дитина після припинення сторонами шлюбних відносин проживає з матерю ОСОБА_1 ; дитина відвідує дошкільний освітній заклад де у дитини сформувалось певне коло спілкування з однолітками, що свідчить про формування у дитини усталених соціальних зв`язків; дитина знаходиться на обліку в закладі охорони здоров`я; ОСОБА_1 забезпечила належні умови для гармонійного розвитку дитини, його проживання, а також опікується його вихованням; висновок служби у справах дітей, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з матерю є обґрунтованим та ґрунтується на обставинах, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку про те, що проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матерю ОСОБА_1 найкраще відповідає інтересам дитини, й вважає недоцільним за встановлених обставин застосовувати судовий примус для розлучення малолітньої дитини з матір`ю.

Крім того, при вирішенні спору суд також бере до уваги теперішній сімейний стан сторін, створення ОСОБА_2 нової сім`ї, проживання у орендованому житлі, а також враховує одержання дитиною травми під час перебування у батька, що у сукупності свідчить про наявність ризиків пов`язаних із забезпеченням стабільних житлових умов, а також забезпечення достатньої уваги дитині з боку батька, у разі його примусового розлучення з матерю та визначення місця проживання з ним.

Інші доводи сторін не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Таким чином, за встановлених обставин первісний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 залишається судом без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 158, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матерю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_8 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 768 грн. 40 коп. судового збору.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02.01.2020 року у виді заборони виїзду за межі України шляхом заборони ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, перетинати державний кордон України у супроводі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Секешфехервар Угорської Республіки, громадянина Республіки Білорусь, без супроводу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Києва - втрачають дію через двадцять днів після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя