Справа № 344/5749/21
Провадження № 2/344/2599/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Підхомної Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про визнання особи колишнім опікуном та спадкоємцем, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3 із вимогами про визнання ОСОБА_1 бувшим опікуном і спадкоємцем його тітки ОСОБА_5 1931 року народження.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що ОСОБА_5 була самотньою людиною і проживала разом з ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_7 , яка мала опікунство над ОСОБА_5 , з 1993 року за адресою: АДРЕСА_1 . В 2004 році ОСОБА_7 поїхала за кордон, а на позивача залишила довіреність на вчинення будь яких дій з майном та вести спадкові справи. Таким чином ОСОБА_7 передала ОСОБА_8 опікунство над ОСОБА_9 . В 2007 році ОСОБА_10 продав квартиру на АДРЕСА_2 та за виручені кошти купив квартиру на АДРЕСА_3 . Оскільки дружина ОСОБА_11 не повернулась з-за кордону, то ОСОБА_12 написала заяву про позбавлення опікунства над нею ОСОБА_7 . Заяву було задоволено та опікунство припинено, нового опікуна не призначено.

Ухвалою від 08 вересня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 .

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідачка позовні вимоги не визнає, оскільки немає жодного відношення до квартири АДРЕСА_4 . Власником 1/2 частки квартири є ОСОБА_4 , яку він успадкував після смерті ОСОБА_5 згідно заповіту. Твердження позивача про те, що ним самостійно придбано квартиру на вул. Мазепи не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_5 мала на праві власності квартиру на АДРЕСА_2 , які продала для того щоб купити квартиру на АДРЕСА_5 . Жодного рішення суду про встановлення на ОСОБА_13 опіки та призначення ОСОБА_11 її опікуном немає, тому вимога про визнання колишнім опікуном не безпідставною. ОСОБА_10 не міг і не може бути спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , оскільки заповіту щодо нього не було та він не перебував із ОСОБА_13 у родинних відносинах, які б створювали правові наслідки для спадкування за законом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 письмових пояснень по суті спору не надав.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Суду пояснив, що ОСОБА_12 не була його родичкою, себе вважає її опікуном, оскільки таку опіку йому передала дружина ОСОБА_7 згідно довіреності. Що стосується спадкування майна після смерті ОСОБА_5 , то він заяви про прийняття спадщини не подавав. Вважає, що ОСОБА_4 заволодів квартирою незаконно, успадкувати квартиру повинен був він, оскільки всі документи підроблені Шереметами.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та не доведеністю позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Щодо вимоги позивач про визнання його бувшим опікуном тітки ОСОБА_5 .

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_12 є родичами суду не надано.

Позивач у судовому засіданні заявив, що ОСОБА_12 була свідком на його весіллі з ОСОБА_7 та вони всі разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.81 зв.).

Із відповіді Департаменту соціальної політики від 16.08.2021 вбачається, що на обліку в опікунській раді виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, як недієздатна або обмежено дієздатна ОСОБА_5 не перебувала, опіка над нею не встановлювалась (а.с. 147).

Позивач стверджує, що він був опікуном ОСОБА_5 на підставі довіреності від 21.09.2004 яку надала йому його дружина ОСОБА_7 , яка в свою чергу була опікуном ОСОБА_5 (а.с.3).

Але, такі твердження позивача є необґрунтованими, оскільки повноваження опікуна не передаються за довіреністю, крім того, у вказаній довіреності про це навіть не зазначалось.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.

Статтею 75 ЦК України визначено порядок звільнення опікуна та піклувальника, суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту.

З урахуванням наведеного вимога позивача про визнання його бувшим опікуном не підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про визнання його спадкоємцем тітки ОСОБА_5 .

Як вбачається із копії спадкової справи № 308/2013, яка заведена після смерті ОСОБА_5 (а.с.79-123), ОСОБА_12 на час смерті була співвласником квартири АДРЕСА_4 , іншим співвласником є ОСОБА_7 (а.с.118, 120).

З ОСОБА_6 у родинних стосунках вони не перебували.

На випадок своєї смерті ОСОБА_12 склала заповіт (а.с.82).

Згідно заповіту від 20.07.2007 ОСОБА_14 все своє майно, в тому числі квартиру на АДРЕСА_5 , заповіла ОСОБА_4 .

22.04.2013 ОСОБА_4 подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.81)

28.10.2014 державним нотаріусом Шереметі Євгену Любомировичу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом , а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 (а.с.121).

Право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.123).

Позивач стверджує, що він є спадкоємцем ОСОБА_5 , проте такі твердження є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як вже зазначено судом вище, ОСОБА_12 залишила заповіт та визначила спадкоємця.

ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався.

А тому, жодних підстав для задоволення позовної вимоги про визнання його спадкоємцем немає.

Крім того, позивачем невірно обрану спосіб захисту свого порушеного, на його думку, права

Суд неодноразово на підготовчому провадженні звертав увагу позивача, що способи захисту визначено в ст. 16 ЦК України, та роз`яснював право позивача змінити предмет або підставу позову, також його право звернутись за професійною правничою допомогою, але позивач таким правом не скористався.

Також позивачем необґрунтовано заявлено позов до ОСОБА_3 , хоча вона жодного стосунку до вказаних відносин немає. Ніколи не була та не є власником квартири на АДРЕСА_5 .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 60, 63, 75, 1216, 1218, 1223 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про визнання особи колишнім опікуном та спадкоємцем відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 02 грудня 2021 року.