Справа № 750/3636/21
Провадження № 2/750/1218/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна,

в с т а н о в и в:

03 квітня 2021 року позивач засобами поштового зв`язку звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03 серпня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 4456, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № GP-6436044 від 05 червня 2014 року в сумі 72985 грн. 95 коп. та плату за вчинення виконавчого напису в сумі 600 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача 23356 грн. в рахунок повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом.

Обґрунтувала позивач свій позов тим, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням діючого законодавства. Зокрема, між сторонами відсутнє узгоджене безспірне зобов`язання, жодних актів звірок та/або рішень судів, які б підтверджували заборгованість або фінансові правовідносини між сторонами не було і не існує. Також, зазначила, що не отримувала від відповідача кошти в такій сумі, як зазначено у виконавчому написі, а тому заборгованість не була безспірною, на що не звернув увагу приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису. Крім того, оскільки у приватного нотаріуса не було правових підстав для вчинення виконавчого напису, а тому кошти, які були стягнуті з неї за виконавчим написом підлягають стягненню з відповідача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

Педставник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, після оголошеної судом перерви у судове засідання не з`явився, подав заяву про продовження розгляду справи за його відсутності. При цьому, представник позивача у судовому засіданні вказав, що заборгованість за кредитним договором не була безспірною і нотаріусом не дотримано умов, за яких виконавчий напис мав би бути вчинений.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності за наявними в справі матеріалами.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

05 червня 2014 року позивачем (позичальник) було запропоновано Акціонерному товариству «Банк Ренесанс Капітал» (банк) та Приватному акціонерному товариству «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» (страховик), від імені якого на підставі агентського договору діє банк, пропозицію укласти договори (оферту), а саме: договір про надання споживчого кредиту з метою рефінансування заборгованості шляхом її погашення в повному обсязі за рахунок коштів кредиту у сумах, зазначених у пунктах 2.9 пропозиції; сплати комісійної винагороди банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в пункті 2.6 пропозиції; оплати ціни договору страхування, а також договір страхування (а.с. 38).

За умовами укладеного договору та договору страхування № GP-6436044 банк надає позичальнику кредит у сумі 46697 грн. 32 коп., в тому числі з метою рефінансування в сумі 42607 грн. 04 коп. та на оплату послуг договору страхування в сумі 4090 грн. 28 коп., зі строком кредиту та договору страхування 48 місяців з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,35% (а.с. 38).

У договорі зазначено, що кредит надається на загальні цілі та здійснюється рефінансування кредитного продукту, кредитором є - АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за основним договором № GP-5515730, сума заборгованості становить 42607 грн. 04 коп.

14 липня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № GP-6436044 від 05 червня 2014 року (а.с. 37).

03 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 4456, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № GP-6436044 від 05 червня 2014 року в сумі 72985 грн. 95 коп. (а.с. 36).

Зі змісту виконавчого напису вбачається, що строк платежу за кредитним договором № GP-6436044 від 05 червня 2014 року настав та боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 14 липня 2016 року по 14 липня 2017 року. Сума заборгованості становить 72985 грн. 95 коп., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 32614 грн. 93 коп., простроченої заборгованості за комісією 20453 грн. 94 коп., простроченої заборгованості за процентами 7506 грн. 18 коп., строкової заборгованості за сумою кредиту 12224 грн. 27 коп., строкової заборгованості за комісією 162 грн. 64 коп. та строкової заборгованості за процентами 23 грн. 99 коп. За вчинення виконавчого напису нотаріусом також стягнуто зі стягувача плату в розмірі 600 грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 73585 грн. 95 коп. (а.с. 36).

Вказаний виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни (ВП № 55999686).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 квітня 2018 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , яка отримує їх у Чернігівській філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», в розмірі 20% відрахування із заробітної плати боржника (а.с. 11-12).

З вказаної постанови також вбачається, що витрати на проведення виконавчих дій становлять 200 грн.; сума боргу 73585 грн. 95 коп.; основна винагорода приватного виконавця 7358 грн. 60 коп. Загальна сума, яка підлягає стягненню із боржника за виконавчим провадженням № 55999686 складає 81144 грн. 55 коп. (а.с. 11-12).

Оцінюючи правомірність вчинення оспорюваного виконавчого напису суд приймає до уваги наступне.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу наведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушень.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, доки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Так, 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в Перелік та доповнено його після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно до розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» нотаріус може вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор має надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Також, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 03 серпня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною при вчиненні виконавчого напису вже після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 не було дотримано умов, за яких виконавчий напис мав би бути вчинений.

Такий висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду в постановах від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року в справі № 158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18.

Також, в оспорюваному виконавчому написі зазначено, що заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника, складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 32614 грн. 93 коп., простроченої заборгованості за комісією 20453 грн. 94 коп., простроченої заборгованості за процентами 7506 грн. 18 коп., строкової заборгованості за сумою кредиту 12224 грн. 27 коп., строкової заборгованості за комісією 162 грн. 64 коп. та строкової заборгованості за процентами 23 грн. 99 коп.

Проте, з копії виписки з рахунка ОСОБА_2 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № GP-6436044, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вона фактично являє собою одностороннє твердження відповідача щодо наявності заборгованості певного розміру та з неї неможливо встановити за який саме період вона нарахована і чи здійснено таке нарахування у відповідності до умов договору № GP-6436044 від 05 червня 2014 року (а.с. 39).

Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростували доводи позивача, що викладені у позовній заяві, в тому числі і про те, що заборгованість за кредитним договором не була безспірною, відповідачем суду не надано. Своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною було вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, оскільки відсутні, як оригінал нотаріально посвідченого договору, так і підстави для визнання суми заборгованості за кредитним договором № GP-6436044 від 05 червня 2014 року безспірною, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача коштів, стягнутих за виконавчим написом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис за реєстровим номером № 4456 від 03 серпня 2017 року є таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18.

Так, згідно довідки про доходи № 69 від 29 квітня 2021 року, виданої Чернігівською філією Акціонерного товариства «Укртелеком» ОСОБА_2 , за період з квітня 2018 року по грудень 2019 року сума утримань із заробітної плати позивача по виконавчому провадженню № 55999686 становить 23356 грн. 28 коп. (а.с. 65).

При цьому, з додатку 1 «Деталізація утримань по виконавчому провадженню № 55999686» до вказаної довідки вбачається, що всього за період з квітня 2018 року по грудень 2019 року було утримано 23356 грн. 27 коп., у тому числі: погашення боргу у виконавчому провадженні № 55999686 за виконавчим написом № 4456 від 03.08.2017 20589 грн. 21 коп.; витрати на проведення виконавчих дій згідно виконавчого провадження № 55999686 210 грн.; винагорода приватного виконавця згідно виконавчого провадження № 55999686 2057 грн. 07 коп. Також, у цьому додатку зазначено, що 07 листопада 2018 року було утримано 1001 грн. 42 коп., в тому числі 500 грн. (ПД 6702) по виконавчому провадженню № 57235980 від 24 вересня 2018 року (а.с. 66).

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, який саме виконавчий документ виконується в рамках виконавчого провадження № 57235980 від 24 вересня 2018 року і хто за вказаним виконавчим документом є стягувачем, а тому підстав для стягнення саме з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 1001 грн. 42 коп., в тому числі 500 грн. (ПД 6702), які утримані із заробітної плати позивача суд не знаходить.

Також, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в загальній сумі 2267 грн. 07 коп., які були утримані із заробітної плати позивача як витрати на проведення виконавчих дій та винагорода приватного виконавця у виконавчому провадженні № 55999686, оскільки отримувачем цих коштів є не відповідач, а приватний виконавець (а.с. 12), вимог до останнього позивач не заявляла, а частиною сьомою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача лише 20589 грн. 21 коп.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Частиною першою, третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позивачем у позові заявлено вимоги майнового та немайнового характеру і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача коштів задоволені частково (на 88,15%), а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у сумі 1708 грн. 40 коп. (88,15% від 908 грн. = 800 грн. 40 коп.; 800 грн. 40 коп. + 908 грн. = 1708 грн. 40 коп.).

Крім того, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Сірий І.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 01 квітня 2021 року (а.с. 72).

Квитанцією № 0.0..1 від 06 травня 2021 року підтверджується сплата позивачем ФОП ОСОБА_1 4000 грн. за послуги адвоката (а.с. 75).

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що відповідач не заявляв про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу, а останньою документально підтверджено їх понесення, а тому витрати позивача на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог становлять 3526 грн. і суд знаходить підстави для їх стягнення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03 серпня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 4456, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № GP-6436044 від 05 червня 2014 року в сумі 72985 грн. 95 коп. та плату за вчинення виконавчого напису в сумі 600 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_2 20589 грн. 21 коп. (двадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять грн. 21 коп.).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_2 1708 грн. 40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3526 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи 14282829.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, місцезнаходження: вул. Панаса Мирного, 14, м. Київ.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, місцезнаходження: вул. Златоустівська, 55, офіс 61, м. Київ.

Повний текст рішення складено 09.06.2021.

Суддя О.А. Маринченко