Справа № 629/4846/21
Номер провадження 2/629/1372/21
02.12.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Цендри Н.В.
за участю секретаря Капустян М.Є.,
представника позивача адвоката Коваленко Ю.А.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лозова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на спільне набуте майно, суд, -
Позивач звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 2000 року вона проживала разом з ОСОБА_3 по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Фактично виконували права та обов`язки подружжя, позивач сплачувала комунальні послуги, здійснювала поховання чоловіка. Таким чином позивач вважає, що має право на Ѕ частину авто «Шевроле авео», 2005 року випуску та Ѕ частину гаража АДРЕСА_2 , які були придбані під час спільного проживання з ОСОБА_3 . Також позивач зазначила що з ОСОБА_3 фактично проживала з 2000 року, але оскільки шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 офіційно було розірвано 21.01.2003 р., тому позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з моменту розірвання ОСОБА_3 шлюбу з колишньою дружиною по день його смерті, а саме: з 21.01.2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності Ѕ частину спільно набутого майна
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що її батько ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з її матір`ю - ОСОБА_4 з 1980 року до 21.01.2003 року. Після розірвання шлюбу батьки не ділили спільно нажите майно. Все майно, яке їм належало, а саме: трикімнатна квартира (приватна власність родини - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ), гараж та автомобіль (на той час ОРЕL ASCONA реєстраційний номер в НОМЕР_1 ) залишилося в користуванні батька - ОСОБА_3 ЇЇ мати не отримала ніякої матеріальної компенсації з боку батька. В період шлюбу батьків рішенням виконкому Краснопавлівської селищної ради була відведена у приватну власність земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 21,6 кв.м. під будівництво гаражного боксу матері ОСОБА_4 , яка згідно з проектною документацією була забудовником. В 1997 році був побудований гараж. Свідоцтво про право власності на гараж батько отримав лише 09.04.2013 року, оскільки земельна ділянка була відведена у приватну власність не на його ім`я і в нього виникли деякі труднощі з отриманням свідоцтва. Крім того, довідка про склад сім`ї та акт про встановлення фактичного місця проживання, які надані суду позивачем, ніяким чином не підтверджує того факту, що позивач в 2005 році приймала участь в придбанні автомобіля та якимось чином причетна до будівництва гаража. Позивач не надала належних, допустимих та безспірних доказів того, що вона в 2005 році, на момент придбання її батьком автомобіля CHEVROLET AVEO, проживала однією сім`єю, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю. Позивачем не надано доказів про участь у набутті спірного майна, оскільки сам по собі факт придбання спірного майна в 2005 році та твердження позивача, що вона спільно проживала без реєстрації шлюбу в цей період без визначення ступеня участі працею й коштами в придбанні автомобіля не можуть бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна. Також зазначила, що автомобіль CHEVROLET AVEO був придбаний її батьком за особисті кошти, отримані в результаті продажу іншого автомобіля, а тому він являється особистою приватною власністю ОСОБА_3 , а отже не може бути визнаний майном, яке спільно набуте з Позивачем.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги викладені в позовній заяві, та просила задовольнити позов в повному обсязі, пояснила, що вона 20 років поживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , разом вели спільне господарство, робили ремонт в квартирі, в гаражі. Разом з ними також жила її донька ОСОБА_5 . До них приїжджала відповідач, вони з нею спілкувалися.
Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовільнити позов в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити, пояснила, що позивач не має ніякого відношення до придбання гаражу, оскільки ділянка, яка була відведена під будівництво гаражного боксу видавалася її матері ОСОБА_4 , ще в 1997 році, це вбачається з технічного паспорту та плану забудови, де вказана її матір. Щодо автомобіля, який був придбаний її батьком у 2005 році, пояснила, що до цього авто був інший автомобіль, який був проданий її батьком та за рахунок цього було придбано новий автомобіль. Позивачем не надано доказів, що вона приймала участь у придбанні цього автомобіля. Вважає даний позов безпідставний. Щодо спільного проживання, пояснила, що з батьком спілкувалася та їй було відомо, що батько перебував у відносинах, але саме з якого часу стали проживати та почали вести спільне сумісне життя їй не відомо, коли приїжджала до батька, то були деякі жіночі речі. Коли з батьком їздили разом до родичів, то їздили без ОСОБА_7 .
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, судом були встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №31 від 20.03.2013 року, виданого Виконавчим комітетом Краснопалівської селищної ради Лозівського району Харківської області та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №3123393 від 30.04.2013 року, ОСОБА_3 належить гараж АДРЕСА_2 , загальною площею 24,6 кв.м (а.с.5, 6)
Відповідно до скріншоту - ОСОБА_1 має карту в Приват Банку НОМЕР_3 . (а.с. 8)
Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником ОСОБА_8 , 2005 року випуску є ОСОБА_3 (а.с. 9)
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 30.06.2021 року Серія НОМЕР_4 .(а.с.10)
Відповідно до Акту про встановлення фактичного місця проживання від 14.04.2021 року складеними у присутності старости Краснопалівскього старостинського округу Бусяк О., спеціаліста 1 категорії ОСОБА_9 , інспектора Куліш Т. та сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про те, що за адресою: АДРЕСА_1 дійсно мешкає без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. з 2000 року по теперішній час. В чому і підписалися. (а.с. 11)
Згідно довідки про склад сім`ї від 14.07.2021 року № 197 виданої Краснопавлівським старостинським округом, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично мешкає згідно акту про встановлення фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с12)
Відповідно до дублікатів чеків ПриватБанк від 13.07.2021, з картки НОМЕР_5 24.05.2021, 22.06.2021, 17.03.2021, 16.04.2021, 18.02.2021 було сплачено послуги за електропостачання від абонента ОСОБА_12 (а.с. 13-14)
Згідно звіту про оцінку майна, вартість автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, Легковий седан, 2005 р.в., об`єм двигуна -1498, зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_3 , складає 106000 грн. (а.с. 15-26).
Відповідно до технічного паспорту нежитлової будівлі на гараж АДРЕСА_2 , власником гаражу є ОСОБА_3 , відповідно до рішення виконавчого комітету Краснопавлівської селищної ради №194 від 23.06.2011 року. (а.с. 72-76)
Відповідно до проекту забудови земельної ділянки в смт.Краснопавлівка, затвердженого начальником ЛХППАПБюро Федоренко С.М., в 1997 році ОСОБА_4 надано дозвіл на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_4 , відповідно до рішення Краснопавлівського селищної ради народних депутатів від 17.04.1997 року, площа земельної ділянкки 21,6 м2. ( а.с. 77-79)
З відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування, вбачається, що з 2002 по 2021 роки ОСОБА_1 була працевлаштована (а.с.117-119)
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що є колишньою дружиною ОСОБА_3 , з яким прожили 20 років у шлюбі, при розлучені з ним майно не ділила, все майно залишилося у його користуванні. Будучи в шлюбі з ним на спільні кошти построїли гараж та придбали дві машини Опель та Жигулі. У 2000 році поїхала до Харкова, а в 2003 році офіційно розлучилася.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомила, що її мати ОСОБА_1 проживала разом з вітчимом ОСОБА_3 , вона називала його батьком. Тільки коли їй виповнилося чотири роки вона дізналася, що ОСОБА_3 не її рідний батько. Він водив і забирав її із садика та школи, тому що мама весь час працювала. Відповідача - ОСОБА_2 завжди вважала своєю сестрою. Коли він хворів то з ним була мама, а коли хотіла прийти допомогти, то він говорив, що не треба, щоб не бачила, що йому погано. ОСОБА_2 раніше часто приїжджала, також приїжджала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_14 , а потім перестала їздити.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні повідомила, що в АДРЕСА_5 будинку проживала її мати. Її син менший від ОСОБА_5 , доньки ОСОБА_7 , на рік, коли він приходив до бабусі, яка була сусідкою ОСОБА_7 , то вони разом грали. В 2011 році вона отримала квартиру на 7 поверсі в 26 будинку, були сусідами з ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . Вони разом проживали, вели спільний побут, неодноразово приходила до них в гості на свята, також по сусідські заходила за сіллю та цукром. ОСОБА_7 весь час працювала, а ОСОБА_14 доглядав за ОСОБА_19 . Часто сидів на лавочці біля під`їзду. Коли ОСОБА_14 захворів, ОСОБА_7 його доглядала, а також встигала до неї забігти поміряти тиск, коли вона також хворіла.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що її чоловік рідний брат ОСОБА_3 .. ОСОБА_3 був одружений з ОСОБА_4 , в 2000 році вона покинула його і поїхала до Харкова там знайшла роботу. Майно вони не ділили. Гараж вони будували ще будучи в шлюбі, ще в 1997 році її чоловік виписував плити, коли він був у колгоспі. В 2009 році чи 2010 році ОСОБА_14 оформляв документи на землю і гараж і казав, що на оформлення пішло дуже багато грошей. Спочатку у ОСОБА_14 був автомобіль Жигулі, потім Опель, після придбав ОСОБА_20 . З якого часу ОСОБА_14 почав жити з ОСОБА_7 невідомо. В перший раз приїжджав з ОСОБА_7 приблизно в 2005 році, сказав, що мешкає разом з нею, потім приїжджав з ОСОБА_7 та її донькою. Їй відомо, що вони проживали однією сім`єю. Також повідомила, що коли ОСОБА_7 до них приїжджала, то автомобіль ОСОБА_20 вже був у ОСОБА_14 це було у 2005 році. Машину ОСОБА_21 подарував своїй доньці на свадьбу, ОСОБА_14 в той час їздив на Волзі. Також зазначила, що ОСОБА_3 був стоматологом, до нього їздило багато пацієнтів, і він гарно заробляв.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
За приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.
За приписами ч.2 сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
За положеннями частин 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Разом з тим, згідно із статтею 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За правилами частини 2 статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття(кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності
Факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 21 січня 2003 року по 28 червня 2021 року підтверджено поясненнями свідків, що були допитані, як за клопотанням сторони позивача, так і за клопотанням відповідача. Так свідок ОСОБА_4 , яка є дружиною рідного брата ОСОБА_3 , підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили однією сім`єю. Ці показання свідків відповідач не спростовала.
З огляду на викладене, враховуючи наявність у позивача оригіналу свідоцтва про права власності на нежитлову будівлю гараж № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , оригіналу витягу з Державного реєстру речових прав на гараж № НОМЕР_2 , копії квитанцій про оплату 24.05.2021, 22.06.2021, 17.03.2021, 16.04.2021, 18.02.2021 послуг за електропостачання від абонента ОСОБА_12 , платежі були здійснені з картки, яка належить ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, про те що матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 з 21 січня 2003 року по 28 червня 2021 року спільно проживала з ОСОБА_3 , вони мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, а отже позивач довела наявність фактичних шлюбних відносин із ОСОБА_3 ..
Разом з тим, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю з 21.01.2003 р. по 28.06.2021 р. підлягає частковому задоволенню, оскільки факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.
Під час фактичних шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали у спільну сумісну власність зазначений у позові автомобіль CHEVROLET AVEO, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 .
Посилання відповідача на те, що спірний автомобіль був придбаний за власні кошти ОСОБА_3 , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так відповідач зазначала, що новий автомобіль був куплений в тому числі за кошти від реалізації попереднього автомобіля OPEL, однак належних та допустимих доказів вказаного до суду надано не було. Натомість в судовому засіданні позивач зазначила, що кошти від продажу автомобіля OPEL в основному пішли на навчання відповідача ОСОБА_2 , яка на той час навчалася в юридичній академії. Відповідач ОСОБА_2 не спростувала вказаних тверджень, та не заперечувала той факт, що навчання в академії оплачував її батько, а тому доводи сторони відповідача про те, що новий автомобіль був куплений в тому числі за кошти від реалізації попереднього, є неспроможними.
Посилання сторони відповідача про те що її батько був лікарем стоматологом, працював і спірний автомобіль був придбаний в тому числі і за отримані від роботи кошти, хоча і підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_4 , яка повідомила, що ОСОБА_3 був гарний стоматолог і до нього їздило багато пацієнтів, проте такі пояснення не містять конкретизації, а саме до суду не було надано доказів де саме працював ОСОБА_3 - у лікарні чи він займався приватною практикою, зокрема щодо періоду зайняття такою приватною практикою, кількості пацієнтів, загального розміру отриманого від такої діяльності доходу, тощо, даний факт не підтверджений належними та допустимими доказами.
Натомість свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_13 повідомили, що ОСОБА_3 не працював, весь час працювала позивач. Дані твердження свідків підтверджуються довідкою з Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування, з якої вбачається, що з 2002 по 2021 роки ОСОБА_1 була працевлаштована, а отже мала стабільний заробіток.
Таким чином, враховуючи факт спільного проживання позивача та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки з 01.01.2004 року по день смерті ОСОБА_3 , придбання майна за спільні кошти, а також відсутність письмового договору між ними щодо придбаного за цей період майна, на підставі статті 60 Сімейного кодексу України спірне майно - автомобіль CHEVROLET AVEO, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 є об`єктом права спільної сумісної власності в рівних частках.
Що стосується визнання права власності на Ѕ частину гаража АДРЕСА_2 , то судом встановлене наступне.
Згідно зі статтею 182 ЦКУ право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦКУ права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Статтею 60 СК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Застосовуючи норму статті 60 СК Українита визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Вказане твердження узгоджується з практикою Верховного Суду України (№ 6-2333цс15, № 6-2641цс15), так належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
З проекту забудови земельної ділянки в смт Краснопавлівка вбачається, що забудовником ділянки № НОМЕР_2 є ОСОБА_4 (колишня дружина ОСОБА_3 ).
Згідно технічного паспорту нежитлової будівлі на гараж № НОМЕР_2 по пл. Незалежності, гараж та погріб побудовані у 1997 рік, це також підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка повідомила, що гараж був побудований, ще в 1997 році, коли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були в шлюбі, її чоловік виписував плити, коли він був у колгоспі.
У частині першій статті 62 СК України визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.
Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.
Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17.
З огляду на викладене, враховуючи, що гараж був побудований у 1997 році, до фактичних шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , беручи до уваги, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів істотного збільшення вартості гаражу як об`єкта, його якісних характеристик, у зв`язку з чим суд вважає, що гараж не може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тому відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.
Щодо понесених судових витрат відповідачем, які заявлені у відзиві на позовну заяву, то судом встановлене наступне.
Згідно ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Відповідач у відзиві просила судові витрати покласти на позивача, однак попереднього розрахунку суми судових витрат до суду надано не було.
У судових засіданнях відповідач надала до суду заяви від 16.11.2021 р. та 02.12.2021 р. разом з чеками на покупку пального, однак відповідачем не були надані розрахунок відстані по маршруту м. Харків м. Лозова м. Харків, та розрахунок витрат на переїзд м.Харків - м.Лозова - м.Харків. Крім того у судовому засіданні відповідач повідомляла, що вона не вміє керувати транспортним засобом, хто саме здійснював перевезення відповідача до суду, на підставі яких документів, та чий транспортний засіб був заправлений пальним, суду повідомлено не було, у зв`язку з викладеним суд відмовляє у відшкодуванні понесених відповідачем судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на спільне набуте майно задовольнити частково.
Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 01 січня 2004 року по 28 червня 2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як подружжя, легковий автомобіль «Шевроле Авео» реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2005 року випуску.
Визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину автомобіля «Шевроле Авео» реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2005 року випуску.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7

Повний текст рішення виготовлено 07.12.2021 року

Суддя Наталія ЦЕНДРА