ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2049/21 Справа № 205/4176/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», як правонаступника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 08 вересня 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30 квітня 2018 року виникла заборгованість в загальній сумі 28104,98 грн., з яких: 2374,96 грн. - заборгованість за кредитом; 20765,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3150,00 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1314,52 грн. - штраф процентна складова, яку ПАТ КБ ПриватБанк просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 08 вересня 2010 року в сумі 3919,69 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 2374,96 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1544,73 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення мотивовано тим, що факт отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі. Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі умови не містять підпису позичальника, а анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод між сторонами укладено не було.

Не погодившись з рішенням суду в частині залишених без задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», як правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року.

У задоволенні позову АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ппозивачем не доведено укладення між сторонами кредитного договору від 08 вересня 2010 року з встановленим кредитним лімітом 500 грн. У матеріалах справи відсутні докази, що банком надавався кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищевказаним кредитним договором, а також, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, та, відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в частині позовних вимог АТ КБ ПриватБанк, яке є правонаступником ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд не дослідив належним чином приведений позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, не спростував належним чином викладені банком доводи по суті заявлених у цій справі вимог та мотивовано не відхилив доводи апеляційної скарги.

З огляду на те, що постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року скасовано в частині, тому апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в цій частині. В іншій частині рішення суду не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ ПриватБанк надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08 вересня 2010 року, відповідно до умов якої ОСОБА_1 погодився з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг.

Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом.

Анкета-заява містить текст про ознайомлення споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Згідно з приведеним банком розрахунком заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 вересня 2010 року станом на 30 квітня 2018 року складає 28104,98 грн., з яких: 2374,96 грн. - заборгованість за кредитом; 20765,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3150,00 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1314,52 грн. - штраф процентна складова.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав встановленим факт отримання кредитних коштів відповідачем, про що свідчить наданий банком розрахунок та виписка з особового рахунку по карті, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути фактично отримані грошові кошти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Про факт видачі відповідачу кредитних карток за договором № б/н від 08 вересня 2010 року свідчить надана позивачем довідка, згідно якої ОСОБА_1 видавались картки № НОМЕР_1 з терміном дії 12/15, № НОМЕР_2 з терміном дії 01/16, № НОМЕР_3 з терміном дії 01/18, № НОМЕР_4 з терміном дії 04/18, № НОМЕР_5 з терміном дії 09/18, № НОМЕР_6 з терміном дії 05/20.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судом).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с. 53-55), є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Зазначена виписка з особового рахунку ОСОБА_1 свідчить про визнання відповідачем наданого банком кредитного ліміту, оскільки відповідач користувався кредитним лімітом, купував товари та погашав кредитну заборгованість.

Перевіривши наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що отримання відповідачем у кредит грошових коштів підтверджено належними доказами по справі і у такого учасника справи, в силу укладеного договору, виникло зобов`язання повернути надані кредитні кошти у розмірі 2374,96 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в оскаржуваній частині в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», як правонаступника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова