РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2021 року м.Снігурівка

справа №485/428/21

провадження № 2/485/201/21

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Бодрової О.П.,

за участю секретаря с/з Літвінової Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Снігурівка в залі суду справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яку вона отримала у спадок згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.2017 року. Відповідачка є матір`ю її покійного чоловіка та зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не проживає в квартирі з 2016 року, оскільки 26.08.2016 року виїхала на постійне проживання зі своїм сином до Російської Федерації та, у зв`язку з похилим віком, повертатися в Україну не збирається та не бажає.

Вказує на те, що реєстрація відповідачки у спірній квартирі створює для неї перешкоди для розпорядження належним їй майном, а тому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою за вищевказаною адресою.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження /а.с.32-33/.

Ухвалою суду від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /а.с.42-43/.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, судові витрати просить з відповідача не стягувати.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Від ОСОБА_2 надійшла заява, яка підписана її опікуном ОСОБА_3 , в якій вона не заперечує проти задоволення позову, так як за станом здоров`я не має можливості приїхати в Україну, проживає зі своїм сином за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 392 від 28 квітня 2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.04.2017 року /а.с.14-15/.

Згідно записів домової книги за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04 грудня 2007 року /а.с.16-21/.

Відповідач по справі ОСОБА_2 є матір`ю покійного чоловіка позивачки.

03 квітня 2021 року головою ОСББ «Дружба», за підписами мешканців будинку, складено акт про те, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але за вказаною адресою не проживає з жовтня 2016 року /а.с.13/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до ЗУ від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло, житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст.379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у зазначеній квартирі з серпня 2016 року без поважних причин, тобто понад чотири роки, у зв`язку з чим вона на підставі положень ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На прохання позивачки суд не стягує з відповідачки судові витрати.

На підставі викладеного, ст.72 ЖК України, ст.405 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 258, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення з урахуванням п.п. 15.5 п.15 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09 червня 2021 року.

Копію рішення суду протягом двох днів з дня його складання надіслати учасникам справи.

Суддя О.П.Бодрова