Справа № 367/2579/19
Провадження №2/367/1328/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - Карабаза Н.Ф.,

при секретарі - Ободянській С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні набутому під час шлюбу,-

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні набутому під час шлюбу. В позовній заяві позивач зазначив, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 04.12.2014 року по 29.11.2018 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період зареєстрованого шлюбу 13.04.2016 року, родиною було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09. Оскільки, як частину оплати за квартиру №182 , що є предметом позову, забудовником ОСОБА_4 , було враховано передачу майнових прав на квартиру №211 в тому ж самому будинку (Попередній договір від 26 жовтня 2016 року), майнові права на яку подружжя придбало раніше, приблизна вартість квартири склала на той момент 1 056 300,00 грн. Квартира була придбана за спільні кошти подружжя, але для зручності на той момент була оформлена на відповідача. Позивач одноособово постійно проживає в зазначеній квартирі, бо не має іншого житла, але через відмову відповідача зареєструвати право спільної сумісної власності на квартиру, не може заключити договори на постачання комунальних послуг, послуг з надання Інтернету, обслуговування житлового будинку, охорони тощо, оскільки квартира оформлена на відповідача, а після розлучення сторони мають різні прізвища, тобто формально для обслуговуючих організацій позивач не має ніякого відношення до квартири. Це постійно створює незручності для користування своєю часткою у спільному сумісному майні, та обмежує його права. У зв`язку з тим, що відповідач, ОСОБА_2 , відмовляється добровільно переоформити частину квартири на нього змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Орієнтовний розрахунок суми судових витрат складається з суми витрат на послуги з надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 264,80 грн. та судового збору у розмирі 5324 грн. 15 коп. Просить визнати за ним право спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ., реєстраційний номер: 09.

Відзив представника відповідача - ОСОБА_5 поданий до суду 21.10.2019 року залишений без розгляду ухвалою суду від 12.12.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін - адвокатів, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають до повного задоволення.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя №2 від 05.03.2019р. виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04.12.2014 року , актовий запис №69.

В 2018 році шлюбу розірвано відповідачем вказані вище обставини не оспорюються.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99604398 від 06.10.2017 квартира № 182 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09 13.04.2016 року перебуває на праві приватної власності у ОСОБА_2 .

Згідно копії Попереднього договору від 26.10.2016 року укладеного з ОСОБА_6 , що діє від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на підтвердження наміру придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_5 передає 44606 доларів США, як передоплату, залишок зобов`язується сплачувати рівними щоквартальними платежами до 30.11.2017 року, вартість квартири, що розміщена за адресою : АДРЕСА_5 становить 81 103 доларів США 730доларів США за кв.м.

З копії історії по картковому рахунку ОСОБА_1 з 29.11.2016 по 29.11.2016: 29 листопада 2016 року відбувалось зняття коштів 500 000,00грн., 5000,00грн.

Згідно договору іпотеки від 05.12.2016 року, що нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 2986 укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 остання передає в заставу квартиру АДРЕСА_6 , при цьому ОСОБА_1 надав згоду на укладення дружиною договору іпотеки та позики, що підтверджено заявою про згоду а укладання договору іпотеки та договору позики від 05.12.2016 року

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За змістом ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, у т. ч. зарплата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суд зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідний висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 367/3800/14-ц ( провадження № 61-15939св19).

Судом встановлено, що квартира № 182 загальною площею 61кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09 за договором про спільну діяльність, розташована за адресою: АДРЕСА_7 є складовою частиною придбаного майна за час шлюбу, за кошти подружжя в інтересах сім`ї. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин суду не надано та судом не здобуто.

Таким чином, судом встановлено, що вказана квартира набута сторонами за час шлюбу є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що спірна квартира була придбана подружжям в період шлюбу, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити, та визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 61кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на майно, суд зазначає наступне.

Згідно статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою.

Статтею 69 цього ж Кодексу встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Частиною другою статті 372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 60 СК України, належать їм на праві спільної сумісної власності, тому слід визнати право власності на Ѕ частки зазначеної квартири за позивачем та залишити вказане майно у спільній частковій власності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 69, 70, 71 СК України, ст. 247, 258-259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні набутому під час шлюбу - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер: 09.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза