Постанова

Іменем України

08 червня 2021 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/7475/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Кредобанк"

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

в складі судді Грегуль О.В.

від 25 лютого 2021 року

у цивільній справі №754/12514/20 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Кредобанк"

про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Кредобанк" (далі - АТ "Кредобанк", Банк), в якому посилаючись на порушення своїх прав, як споживача, просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 9001,22 грн, які були сплачені як комісія за видачу кредиту.

Позовну заяву мотивував тим, що 03.10.2017 між ним та АТ "Кредобанк" укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 361 494 грн 90 коп. на строк до 01.10.2024 під 13,99% річних. Пунктом 3.1 кредитного договору визначено, що одноразова комісія за видачу кредиту складає 2,49% від суми кредиту, тобто у розмірі 9 0001,22 грн, яка була сплачена в день укладення договору. Проте, дана сума комісії не включена відповідачем до загальних витрат по кредиту.

Вважав, що у зв`язку із не внесенням розміру комісії до загальних витрат за споживчим кредитом, у нього, згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів", був відсутній обов`язок щодо сплати комісії, визначеної п. 3.1. кредитного договору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом помилково застосовано висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 16.11.2016 по справі №6-1746цс16, оскільки у справі, яка переглядалася касаційним судом правовідносини виникли щодо сплати "комісії за обслуговування кредиту", тоді як у даній справі "комісія за видачу кредиту".

Зазначив, що комісія "за видачу кредиту" включена до загальних витрат за споживчим кредитом, передбачена умовами кредитного договору та додатками до нього, зокрема Паспортом споживчого кредитування, з якими позивач ознайомлений під підпис.

Також, зазначив, що комісія "за видачу кредиту" передбачена Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 №49 "Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит". Тобто, факт встановлення комісії за видачу кредиту не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав позивача, як споживача банківських послуг.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду, відповідач в апеляційній скарзі зазначив обставини дійсності кредитного договору, укладеного між сторонами, передумови його укладення та істотні умови кредитного договору.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та АТ "Кредобанк" укладено Кредитний договір №8440.09.00.2425 (далі - кредитний договір), за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 361 494,90 грн на строк до 01 жовтня 2024 року з відсотковою ставкою 13,99% річних (а.с. 3-6).

Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 №49 "Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит" передбачено право банку встановлювати комісію "за видачу кредиту" (п.п. 7.3. Додатку 2 до Постанови НБУ №49).

Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено, що за надання послуг позичальник сплачує Банку в порядку та строки, визначені тарифами Банку, наступні комісії: комісія за розгляд Анкети - відсутня; за видачу кредиту одноразово - 2,49% від суми кредиту, тобто 9 001,22 грн.

На виконання пункту 3.1. кредитного договору ОСОБА_2 03.10.2017 сплачено комісію в розмірі 9 001,22 грн, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.10.2017 по 31.10.2017 (а.с. 10).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не оспорює, що законодавством передбачено право Банку на отримання комісії "за видачу кредиту". Позивач доводив, що таку комісію не було включено до загальних витрат по кредиту.

Так, звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 , як на підставу задоволення позовних вимог посилався на те, що Графік погашення заборгованості, який є невід`ємною частиною кредитного договору, складений із порушенням повноти та цілісності, оскільки в ньому не зазначено порядок та строк сплати комісії, що згідно п. 3.1. кредитного договору становить 2,49% від суми кредиту і складає суму 9 001,22 грн. Також зазначив, що оскільки сума комісії, яка визначена п. 3.1. кредитного договору, не включена до загальних витрат по кредиту, які вказані у Графіку погашення заборгованості, у нього був відсутній обов`язок по її сплаті.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначення відповідачем комісії за видачу кредиту, яка сплачена позивачем, є незаконним.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав оцінки доказам, наданих відповідачем, внаслідок чого не врахував, що комісія "за видачу кредиту" включена до загальних витрат за споживчим кредитом, передбачена умовами кредитного договору та додатками до нього, зокрема Паспортом споживчого кредитування, з якими позивач ознайомлений під підпис. Також, суд не врахував, що комісія "за видачу кредиту" передбачена Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 №49, а відтак її сплата позивачем є законною та не порушує його прав, як споживача банківських послуг.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги, з наступних підстав.

Як вже вказувалося вище, згідно пункту 3.1. кредитного договору, за надання послуг позичальник зобов'язався сплатити Банку комісію за видачу кредиту одноразово - 2,49% від суми кредиту, тобто 9 001,22 грн.

В пункті 3.12 кредитного договору сторони погодили, що позичальник сплачує проценти, комісії та інші платежі за кредитним договором щомісяця, в строки (терміни), визначені Графіком погашення заборгованості.

Відповідно до підпунктів 10.4.1., 10.4.2. пункту 10.4. кредитного договору, шляхом підписання цього договору, позичальник підтверджує, що він до видач кредиту ознайомився з діючими Тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ "КРЕДОБАНК"; ознайомився з реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також з іншою інформацією про споживчий кредит, надання якої передбачено ч. 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", до видачі кредиту, ця інформація (паспорт споживчого кредиту) надана позичальнику в письмовій (електронній) формі, встановленій Додатком №1 до Закону України "Про споживче кредитування".

Посилання позивача, викладені у позовній заяві, що "комісія за видачу кредиту" не була внесена банком до загальних витрат по кредиту спростовуються письмовими доказами.

Так, у паспорті споживчого кредиту зазначено всю інформацію про споживчий кредит, який 03.10.2017 за кредитним договором Банком надано ОСОБА_1 , в тому числі зазначено комісію за видачу кредиту у розмірі 2,49% (9001 грн 22 коп.) (а.с. 53-57).

Крім того, пунктом 3.1. кредитного договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту.

З наведеного слідує, що комісія "за видачу кредиту" включена Банком до загальних витрат за споживчим кредитом, тобто встановлена законно, а відтак її сплата позивачем не суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів".

Вищевказані кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 , що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії "за видачу кредиту" до загальних витрат за споживчим кредитом.

Матеріали справи не містять доказів, що положення кредитного договору та Паспорту споживчого кредиту в частині, що стосується сплати комісії "за видачу кредиту" у визначеному законом порядку визнані недійсними.

Законодавцем визначено, що споживач повинен лише вказати на недолік послуги, а тягар доказування у справах про захист прав споживача покладається на відповідача.

Зазначені кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту були надані АТ "Кредобанк" до суду першої інстанції разом із першою заявою по суті справи - відзивом на позовну заяву (а.с. 39-64). Тобто, відповідач у спорі про захист прав споживача, як того вимагає законодавець, спростував належними доказами доводи позовної заяви про те, що комісію "за видачу кредиту" не було включено до загальних витрат за споживчим кредитом.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що сплачені ним кошти на виконання умов кредитного договору Банк повинен був включити до Графіку погашення заборгованості, оскільки у даному Графіку включено кредитні кошти (тіло кредиту, відсотки), а спірні кошти не є кредитними та сплачуються разово позичальником в день укладення договору за видачу кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли свої підтвердження доводи апеляційної скарги про законність встановлення комісії "за видачу кредиту", а відтак і необхідність її сплати позивачем.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, вищевказаного не врахував, в рішенні не зазначив мотивів не врахування заперечень та доказів відповідача, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом безпідставно враховано правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16.

Так, у справі , яка переглядалася касаційним судом правовідносини виникли щодо сплати комісії "за обслуговування", тоді як у даній справі комісія "за видачу кредиту". Також, у справі, що переглядалася касаційним судом, споживач звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, а у справі, яка переглядається, позивач звернувся з вимогою про стягнення коштів. Тобто, правовідносини у справах не є тотожними

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, що рішення суду про задоволення позовних вимог є незаконним.

Зважаючи на те, що вирішуючи спір, суд неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, оскаржуване судове рішення у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ч. 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У даній постанові неодноразово вказувалося, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, як споживача, а відтак у відповідності до вимог закону звільнений від сплати судового збору у всіх судових інстанціях.

З матеріалів справи вбачається, що у розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" АТ "Кредобанк" сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 261,20 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судовий збір в сумі 1 261 грн 20 коп., сплачений АТ "Кредобанк" за подання апеляційної скарги компенсується останньому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Кредобанк" - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Судовий збір в сумі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп. компенсувати Акціонерному товариству "Кредобанк" за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець