Справа № 428/3505/19
Провадження № 2/428/482/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2007. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне подружнє життя у них не склалося, у зв`язку з чим рішенням Сєвєродонецького міського суду по справі № 428/3959/18 від 26.04.2018 шлюб між ними було розірвано. Неповнолітній син залишився жити з позивачем.

За час шлюбу за спільні кошти позивач разом з відповідачем придбали наступне майно:

1. Квартиру АДРЕСА_1 .

2. Автомобіль KIA SORENTO, 2013 року випуску, чорного кольору, д.н. НОМЕР_1 .

Поділ квартири після розірвання шлюбу сторони провели у добровільному порядку.

Автомобіль KIA SORENTO, д.н. НОМЕР_1 , був придбаний 14 листопада 2013 року за спільні кошти подружжя, власником транспортного засобу був зареєстрований відповідач, а позивач була зазначена як особа, що має право керувати.

Оскільки вищезазначений автомобіль був придбаний під час спільного проживання та за спільні кошти подружжя, будь-яких особистих коштів чи подарованих (особисто кожному) на придбання автомобіля ними не використовувалося, у зв`язку з наявністю спору про поділ майна позивач вимушена звернутись до суду із вимогами про визнання спільним сумісним майном автомобіля KIA SORENTO, 2013 року випуску, чорного кольору, д.н. НОМЕР_1 , та поділ цього автомобіля шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку автомобіля KIA SORENTO, 2013 року випуску, чорного кольору, д.н. НОМЕР_1 .

17.07.2019 позивач подала заяву про зміну предмету позову, в якій зазначила, що спірний автомобіль KIA SORENTO, д.н. НОМЕР_1 , який підлягає поділу, було продано та зареєстровано на іншого власника, при цьому ніякої згоди на продаж позивач не давала. Вважає продаж фіктивним, оскільки відповідач продовжує користуватися спірним автомобілем. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь вартість 1/2 частки автомобіля марки KIA SORENTO, 2013 року випуску, чорного кольору, д.н. НОМЕР_1 , в розмірі 271615,90 грн.

На виконання ухвали суду від 06.05.2019 відповідачем ОСОБА_3 було подано відзив на позов, в якому він зазначив, що у березні 2018 року, під час вирішення питання між ним та позивачем про розірвання шлюбу до його офіційного оформлення, між ними була досягнута домовленість та прийняте спільне рішення про поділ за певних умов після розлучення нерухомості квартири у м. Луганську та відсутності будь-яких матеріальних претензій з боку позивача до нього у подальшому з приводу володіння, користування та розпорядження автомобілем КІА SORENTO, 2013 р.в., д.н. НОМЕР_1 . Взаємна згода з позивачем була досягнута усно.

12.10.2018 позивач в присутності ОСОБА_5 в приміщенні її офісу отримала від нього грошові кошти в розмірі 15000 доларів США та зазначила в розписці, що претензій матеріального характеру до відповідача не має. Гроші для розрахунку з ОСОБА_6 були позичені відповідачем у власних батьків. 18.10.2018 була продана квартира за адресою: АДРЕСА_2 за 510830 грн., що станом на 18.10.2018 становило суму еквівалентну 18300 доларів США. Таким чином, ОСОБА_1 реально повинна була отримати від продажу спільної квартири 1/2 частку її вартості, тобто 255415 грн., або суму еквівалентну 9150 доларів США. Однак фактично позивач, згідно з умовами взаємної згоди щодо подальшої відсутності з її сторони до відповідача будь-яких матеріальних претензій, у т.ч. щодо автомобіля КІА SORENTO, 2013 р.в., д.н. НОМЕР_1 , отримала на 163273 грн., або суму еквівалентну 5850 доларів США більше ніж 1/2 частка вартості квартири.

Позиція позивача щодо придбання відповідачем 14.11.2013 автомобіля КІА SORENTO, 2013 р.в., за спільні кошти є неправдивою та не відповідає дійсності. За час перебування позивача у шлюбі з 24.02.2007 по 26.05.2018 вона не працювала та не мала самостійного заробітку, а також не мала намірів працевлаштуватися та іншим чином не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї. На даний час позивач офіційно також не працює. Одним з видів матеріального забезпечення позивача є аліменти, які сплачує відповідач на утримання сина ОСОБА_4 . Зазначене свідчить про те, що автомобіль КІА SORENTO, 2013 р.в., д.н. НОМЕР_1 , був придбаний за власні кошти відповідача. Згідно з довідкою від 09.08.2019 № 31/12/4442-У-257, виданою ТСЦ МВС № 4442, з липня 2005 року по березень 2019 року ОСОБА_3 на праві приватної власності володів 6 транспортними засобами. В подальшому грошові кошти від продажу транспортних засобів, які були особистими грошовими коштами відповідача, були витрачені на придбання по черзі інших транспортних засобів та наявності його частки особистих грошових коштів при їх кожному продажу. Тобто вартість автомобіля КІА SORENTO, 2013 р.в., включає частку грошових коштів відповідача не менше ніж 6000 доларів США, що в еквіваленті складає 146000 грн., отриманих від реалізації транспортних засобів, які належали ОСОБА_3 до шлюбу на праві особистої приватної власності.

Судження ОСОБА_1 щодо навмисної перереєстрації автомобіля на іншу невідому їй особу, з метою ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, а також визначення вартості автомобіля КІА SORENTO, 2013 р.в., сумою 21000 доларів США або в еквіваленті 547533 грн. також є хибним та не відповідає дійсності з огляду на таке. У березні 2019 року, у зв`язку зі значним погіршенням технічного стану автомобіля (вихід з робочого стану АКПП та частини підвіски), умови його експлуатації, наявності низки інших технічних несправностей у вузлах та агрегатах автомобіля, для усунення яких необхідні були значні кошти, сукупна сума яких не давала можливості їх усунути, а також погіршення стану здоров`я відповідача, що в свою чергу потребувало значних коштів на профілактику захворювання та приведення стану здоров`я на належний рівень.

28.03.2019, не володіючи будь-якими даними про наявність до нього цивільного позову, враховуючи взаємну згоду з позивачем щодо відсутності з її боку до нього будь-яких матеріальних претензій, у т.ч. щодо транспортного засобу, автомобіль КІА SORENTO, 2013 р.в., д.н. НОМЕР_1 , був проданий ОСОБА_7 за 60000 грн. Після придбання автомобіля ОСОБА_7 за власні кошти зробив його капітальний ремонт, під час якого усунуто раніше наявні технічні проблеми. За усною домовленістю з ОСОБА_7 та на його прохання, відповідач періодично продовжує користуватися вищезазначеним автомобілем та доглядати за його технічним станом. У зв`язку з цим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала повністю, просила задовольнити вимоги позивача.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав повністю, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у його відзиві.

На підставі клопотання представника позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 , які були задоволені судом, у судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що знайома зі сторонами давно, більше спілкується з позивачем, оскільки користується її послугами. З їх спілкування вона дізналася, що ОСОБА_10 знаходиться в процесі розлучення та поділу майна. Позивач звернулася до неї за порадою щодо продажу та поділу спільної квартири, яка знаходиться в м. Луганську. Згодом вони зустрілися всі разом в її офісі і відповідач ОСОБА_3 повідомив, що знайшов покупців на квартиру, які готові придбати її за 30000 доларів США. Для захисту прав ОСОБА_11 вона порадила до продажу квартири написати розписку, щоб дійсно отримати половину коштів від її продажу, яка складалася всіма разом в її офісі з урахуванням даних, які були визначені сторонами. Текст розписки набирала свідок, але суми узгоджувалися сторонами самостійно. Сума, до якої вони дійшли згоди складала 15000 доларів США. За скільки саме відповідач продав квартиру їй невідомо, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу вона присутня не була, однак сам ОСОБА_12 говорив, що це сума 30000 доларів США. Через деякий час після продажу квартири вони знову зустрілися в офісі і відповідач передав ОСОБА_11 зазначені в розписці 15000 доларів США, про що остання зазначила в розписці, а також те, що матеріальних претензій до ОСОБА_3 не має. Щодо поділу спірного автомобілю сторони при ній питання не обговорювали та не вирішували. Також про те, що відповідач віддасть ОСОБА_10 більшу суму грошей від продажу квартири в рахунок залишення автомобіля KIA SORENTO мова при ній не йшла. Згодом ОСОБА_11 розповідала їй, що звернулася до суду з цивільним позовом про поділ майна, а потім дізналася від сина, що відповідач продав спірний автомобіль. Як їй відомо зі слів ОСОБА_10 згоди на продаж автомобіля вона не надавала. Крім того, яким чином відбулася угода щодо продажу автомобіля їй не відомо, однак ОСОБА_13 , відповідач по справі, продовжує користуватися зазначеним автомобілем і вона його часто бачила за кермом цієї машини вже після фактичного продажу.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що має дружні стосунки з відповідачем ОСОБА_3 , вони добре спілкуються. Знає з його слів, що між подружжям була домовленість, що після розірвання шлюбу син залишається проживати разом з позивачем і отримує більшу частину грошових коштів від продажу спільної квартири, за що ОСОБА_14 залишає собі свій власний автомобіль KIA SORENTO. Яку саме суму отримала колишня дружина ОСОБА_3 йому не відомо, але знає з його слів, що вона більша ніж половина вартості квартири. У 2013 році ОСОБА_13 за свої власні кошти в якості подарунку на своє 35-річчя купив собі автомобіль KIA SORENTO. З їх спілкування він зрозумів, що автомобіль був куплений за рахунок коштів від продажу його попередніх транспортних засобів і ще якусь суму грошових коштів, яку він добавляв, йому подарували на День народження.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що є кумом ОСОБА_15 , ОСОБА_10 хрестила його сина. Зі слів відповідача знає, що після продажу спільної квартири в м. Луганську ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_13 більшу частину грошових коштів, яку саме суму йому не відомо, десь приблизно 3/4 частки від продажу квартири. Технічний стан автомобіля KIA SORENTO сильно зіпсувався, він був не на ходу, а у ОСОБА_13 не було коштів, щоб його відремонтувати, оскільки він переніс дорогу операцію. Він запропонував ОСОБА_3 купити в нього автомобіль. Після купівлі вищезазначеного автомобіля в 2020 році за 60000 грн., за свої кошти він його відремонтував і віддав ОСОБА_16 в користування. В нього самого є в користуванні шість автомобілів, він є заможним чоловіком, гроші в нього є, тому для свого родича йому було не важко відремонтувати автомобіль і віддати його в користування куму. ОСОБА_10 не повинна була претендувати на автомобіль KIA SORENTO, оскільки вони домовилися між собою, що син залишається проживати разом з нею і вона отримує від ОСОБА_13 більшу частину грошових коштів з продажу квартири у м. Луганську. На передодні купівлі автомобілю до Дня народження, він спілкувався з ОСОБА_3 і знає з його розповіді, що він купувався за його власні кошти, а іншу частину грошових коштів йому дали батьки. Яку саме суму йому не відомо. На теперішній час автомобіль КІА SORENTO, 2013 р.в., ним проданий іншій особі, однак відповідач продовжує ним користуватися.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_17 та кумою ОСОБА_11 . Зі слів відповідача знає, що після розірвання шлюбу між сторонами було прийнято рішення продати спільну квартиру в м. Луганську та поділити гроші між собою. За їх взаємною згодою ОСОБА_10 отримує більшу частину грошових коштів від продажу зазначеної квартири та їх син залишається проживати разом з нею. Натомість ОСОБА_13 залишається його власний автомобіль KIA SORENTO. На скільки більшу суму грошових коштів отримала позивач від загальної вартості продажу квартири їй не відомо. На момент купівлі автомобіля KIA SORENTO свідок проживала разом зі своїми батьками в квартирі, де вони з ОСОБА_13 зростали, тобто в батьківській квартирі. Ще до шлюбу з ОСОБА_11 в їхній родині була домовленість про те, що батьківська квартира залишається їй, ОСОБА_9 , оскільки відповідач ОСОБА_3 мав власне житло. Вони зробили оцінку квартири, яка на той час коштувала 60000 доларів США, і домовилися, що коли в ОСОБА_9 буде можливість повернути половину, а саме 30000 доларів США, вона віддасть свою частину брату ОСОБА_3 . В 2013 році в ОСОБА_3 був ювілей, тому на сімейному зібранні було вирішено подарувати йому грошові кошти в розмірі 20000 доларів США, для того щоб він нарешті придбав автомобіль, про який завжди мріяв. Купити за власні кошти автомобіль з салону він не мав можливості, йому не хватало на це коштів. Перед Днем його народження, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відділенні Банку їх батько зняв з особистого рахунку 20000 доларів США, які згодом вона особисто передала відповідачу. Наступного дня ОСОБА_12 уклав договір купівлі-продажу автомобіля KIA SORENTO, і це був його подарунок на власний День народження. Автомобіль коштував приблизно 45000 доларів США. Іншу частину грошових коштів, які ОСОБА_13 добавив для купівлі зазначеного автомобілю, були його особистими коштами від перепродажу попередніх автомобілів. Згідно з домовленістю щодо батьківської квартири на сьогоднішній день вона віддала ОСОБА_16 20000 доларів США і їй залишилося ще повернути 10000 доларів США. На теперішній час власницею автомобіля KIA SORENTO є вона, але ОСОБА_3 продовжує ним користуватися.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 24.02.2007 Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_3 та ОСОБА_18 зареєстрували шлюб 24 лютого 2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 132. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_19 , дружини - ОСОБА_19 .

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 було розірвано. Рішення набрало законної сили 30 травня 2018 року.

Згідно з копією Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 26.07.2018, станом на 26.07.2018 автомобіль марки КІА SORENTO, 2013 року випуску, був зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до копії листа «Про надання інформації» № 31/12/4442-486 від 12.04.2019 Територіального сервісного центру № 4442 Міністерства внутрішніх справ України, станом на 12.04.2019 автомобіль марки КІА SORENTO, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не зареєстрований. Його було перереєстровано на іншого власника 28.03.2019 на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно з копією договору купівлі-продажу транспортного засобу № 168 від 28.03.2019, ОСОБА_7 придбав транспортний засіб КІА SORENTO, 2013 року випуску, чорного кольору, д.н. НОМЕР_1 , вартістю 60000 грн., що також підтверджується копією розписки ОСОБА_3 від 28.03.2019.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності на майно набуте подружжям за час шлюбу. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як вбачається з позовної заяви, на думку позивача ОСОБА_1 , оскільки автомобіль КІА SORENTO, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , був придбаний в період шлюбу, а саме 14.11.2013, тому він є спільним майном подружжя і підлягає поділу між ними. Втім, суд зазначає, що із цього правила є певне виключення.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Однак, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді.

Отже, для застосування ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснюється, що суду, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вбачається з копії розписки сторін від 31.08.2018, ОСОБА_3 31 серпня 2018 року позичив у ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 15000 доларів США, що еквівалентно 424050 грн. Вказану позику зобов`язується повернути після продажу спільної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

12.10.2018 ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15000 доларів США, претензій матеріального та морального характеру не має.

Зазначені факти не були спростовані сторонами у судовому засіданні та також підтвердженні показаннями свідків.

Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2018 серії ННР № 469201, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Короткевич О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1297, ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_20 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за 510830 грн.

З аналізу зазначених вище документів вбачається, що після продажу спільної квартири відповідач віддав колишній дружині грошову суму у розмірі 15000 доларів США, тобто суму більшу ніж 1/2 частка від загальної суми продажу квартири, що не було спростовано сторонами у судовому засіданні.

В своїх запереченнях проти позову відповідач стверджує, що між ним та його колишньою дружиною позивачем ОСОБА_1 була досягнута усна домовленість про те, що після продажу їх спільної квартири в м. Луганську він віддасть їй 15000 доларів США від продажу квартири, яка є більшою часткою з розрахунку, що вона не буде мати будь-яких матеріальних претензій до нього щодо його власного автомобіля КІА SORENTO, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , який ним був придбаний за його особисті кошти, а не на спільні кошти подружжя. Зазначений автомобіль був ним придбаний за його особисті кошти шляхом постійного перепродажу автомобілів, якими він володів ще до шлюбу, а потім і в шлюбі з позивачем. Інша частина коштів на придбання автомобілю йому була подарована на день його народження його сім`єю. Відповідач стверджує, що позивач власних коштів не мала, оскільки ніколи не працювала.

На підтвердження факту купівлі спірного транспортного засобу за особисті кошти відповідача в судовому засіданні були допитані свідки, зокрема, рідна сестра відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 , яка підтвердила, що на передодні дня народження відповідача вони вирішили з батьками подарувати йому 20000 доларів США для того, щоб він зміг придбати собі машину, яку давно хотів. Також зазначений факт підтверджується Випискою з особового рахунка клієнта ОСОБА_21 (батька відповідача), яким 06.11.2013 було знято зі свого особового рахунку 19956,28 доларів США. Згодом, а саме 07.11.2013, відповідач по справі уклав з ПАТ «Луганськ-Авто» договір № купівлі-продажу автомобіля від 07.11.2013, згідно з умовами якого ОСОБА_3 придбав автомобіль KIA SORENTO, чорного кольору, 2013 року випуску, за який було сплачено 357264,98 грн.

Тобто надані відповідачем письмові докази узгоджуються з показаннями свідків, наданими в судовому засіданні на підтвердження обставин, на які посилається відповідач у своєму відзиві на позов, які суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони стосуються предмету доказування та отримані безпосередньо судом. При цьому, підстав, за яких суд повинен вважати показання свідків недостовірними, не вбачається, а тому суд вважає ці показання достатніми як докази, на підтвердження доводів відповідача.

Натомість доводи позивача та його представника ОСОБА_2 щодо спільної участі подружжя в набутті спірного автомобіля, зокрема, що грошові кошти, за які був придбаний спірний автомобіль є їхніми спільними грошовими коштами, набутими під час перебування в шлюбі, не підтверджені жодними належними, допустимими та достатніми доказами, та спростовуються викладеними відповідачем обставинами, доказами та показаннями свідків. Представник позивача лише наполягала на презумпції режиму спільного майна подружжя, однак жодних доказів, які б свідчили про спільність коштів сторін під час придбання автомобіля KIA SORENTO, 2013 року випуску, матеріали цивільної справи не містять.

Суд критично ставиться до наданої представником позивача інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки зазначений Витяг не містить інформації про отримані доходи ОСОБА_1 , а сам факт того, що позивач була фізичною-особою підприємцем з 2009 року не підтверджує факту реального здійснення нею підприємницької діяльності у цей період та набуття спільних коштів для придбання автомобіля KIA SORENTO, 2013 року випуску.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль KIA SORENTO, чорного кольору, 2013 року випуску, був придбаний відповідачем ОСОБА_3 під час зареєстрованого шлюбу за власні кошти, а тому, на думку суду, не підлягає розподілу.

Ураховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, показання свідків, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному встановленні всіх обставин справи, а також ураховуючи те, що обставини справи повністю спростовують доводи позивача, яким не надано жодних доказів того, що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотання про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_11 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_4 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_5 .

Повне рішення складено 31.05.2021 року.

Суддя І. С. Посохов