РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Левковського Д.І., Каліш С.В., Федоренко Д.В., Омельченко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Бучасервіс» Бучанської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач КП «Бучанське управління житлово-комунального господарства» 17.05.2019 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості зі сплати за надані комунальні послуги, з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних в загальному розмірі 15288,68 грн., та сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом, позивач посилається на наступне.

Так, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок знаходився на балансі Комунального підприємства Бучанське управління житлово-комунального господарства, підприємством надавалися послуги по утримання будинку та прибудинкової території. Договір щодо надання комунальних послуг не укладався. Для проведення розрахунків по оплаті за спожиті комунальні послуги було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Рішенням Бучанської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 1547-57-У КП „Бучанське УЖКГ" було визначене виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Даним рішенням затверджено перелік робіт (послуг), які виконуються в складі послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а саме: Прибирання прибудинкової території; Вивезення та утилізація твердих побутових відходів і негабаритних відходів; Технічне обслуговування ліфтів; Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло, -водопостачання, водовідведення і зливної каналізації; Підготовка житлових будинків до експлуатації в осінньо-зимовий період; Технічне обслуговування димовентиляційних каналів (за потребою); Освітлення місць загального користування і підвалів; Поточний ремонт конструктивних елементів, інженерних систем і технічних пристроїв будинку; Електроенергія для ліфтів (за потребою) .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради від 14.04.2009 року № 118 „Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій" та на виконання постанови Кабінету Міністрів України „Про порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території'" від 12.07.2005 року № 560 було затверджено тарифи на зазначені послуги. Крім того, 18.06.2013 року виконавчим комітетом Бучанської міської ради № 178 було прийнято рішення "Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що надаються КП Бучанське УЖКГ" . Дане рішення було прийнято з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги".

Відповідач за отримані послуги не сплачує, у зв`язку із чим заборгованість станом на 28.02.2019 р. за період з 01.12.2013 р. по 31.03.2019 р. становить 15288,68 грн., з яких: 8477,14 грн. заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, 1084,81 грн. -3% річних; 5726,73 грн. - інфляційні витрати.

В зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 24.05.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін..

19.08.2019 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повністю заперечує проти позовних вимог, оскільки не є власником даної квартири, з 16.02.2016 р. власником квартири є ОСОБА_2 , а також надійшла заява про застосування строку позовної давності.

23.10.2019 р. до суду від представника позивача КП «Бучанське управління житлово-комунального господарства» надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач уточнює розрахунок заборгованості за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2019 р. та просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 4229,39 грн. за надані житлово-комунальні послуги, 533,30 грн. -3% річних; 2755,82 грн. - інфляційні витрати та сплачений судовий збір.

23.10.2019 р. до суду від представника позивача КП «Бучанське управління житлово-комунального господарства» надійшла відповідь на відзив, відповідно якої позивач вказує на те, що враховуючи що відповідач отримував послуги, не відмовлявся від їх одержання, в зв`язку з чим, відповідно до чинного законодавства у нього виникає обов`язок сплатити кошти за отримані послуги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням уточнень до позовної заяви.

02.04.2021 від представника позивача надійшла заява, відповідно якої позивач зазначив, що рішенням Бучанської міської ради №413-7-VІІІ від 28.01.2021 «Про зміну назви та затвердження Статуту комунального підприємства «Бучасервіс» Бучанської міської ради» було змінено назву Комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» на комунальне підприємство «Бучасервіс» Бучанської міської ради ().

Ухвалою суду від 09.06.2021 проведено заміну позиача на КП «Бучасервіс» Бучанської міської ради.

Представник позивача КП «Бучасервіс» Бучанської міської ради в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. 09.06.2021 через канцелярію суду надіслав заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві та надані докази, а справу просить слухати у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, просив у задоволені відмовити, посилаючись на підстави, обставини та докази, надані під час розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 , рішенням Бучанської селищної ради від 05.08.2005 року № 1379-50-IV прийнято у комунальну власність територіальної громади селища Буча.

Рішенням Бучанської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 1547-57-У КП „Бучанське УЖКГ" було визначене виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Даним рішенням затверджено перелік робіт (послуг), які виконуються в складі послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а саме: Прибирання прибудинкової території;Вивезення та утилізація твердих побутових відходів і негабаритних відходів;Технічне обслуговування ліфтів;Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло, -водопостачання, водовідведення і зливної каналізації;Підготовка житлових будинків до експлуатації в осінньо-зимовий період;Технічне обслуговування димовентиляційних каналів (за потребою) :Освітлення місць загального користування і підвалів;Поточний ремонт конструктивних елементів, інженерних систем і технічних пристроїв будинку;Електроенергія для ліфтів (за потребою) .

18.06.2013 року виконавчим комітетом Бучанської міської ради № 178 було прийнято рішення "Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що надаються КП "Бучанське УЖКГ" . Дане рішення було прийнято з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги".

На підставі рішення Бучанської міської ради №413-7-VІІІ від 28.01.2021 «Про зміну назви та затвердження Статуту комунального підприємства «Бучасервіс» Бучанської міської ради» було змінено назву Комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» на комунальне підприємство «Бучасервіс» Бучанської міської ради.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону).

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 08 жовтня 1992 року, встановлено, що власники та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Частинами першою та другою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово комунальних послуг належать, зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, позивач посилається на те, що відповідач зазначених вимог закону, які покладають на нього обов`язок своєчасно і в повному розмірі вносити плату за надані житлово-комунальні послуги, не дотримувався, в результаті чого, у нього утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги перед позивачем, розмір якої за період з 01.04.2014 по 30.04.2019 р. складє 4229,39 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №3309902 від 23.05.2019 р., за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , - з 19.03.2002 р. по теперішній час.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 198205130 від 29.01.2020 р., право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки 1/1 зареєстровано 15.02.2016 року за ОСОБА_2 , на підставі іпотечного договору №2614 від 07.12.2015 р. З 28.11.2015 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2015 року.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Крім того, ч. З ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», передбачено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Частиною 2 ст. 317 ЦК України, встановлено, що на зміст права власності не впливають місцезнаходження власника та місцезнаходження майна.

Таким чином власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, в незалежності від свого місцезнаходження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з 28.11.2015 р. власником спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 , з 15.02.2016 року власником є ОСОБА_2 , а звідси і є користувачем житлово-комунальних послуг.

Позивач КП «Бучасервіс» звернувся до суду 17.05.2019 р. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 4229,39 грн., отримані за період з 01.04.2014 по 30.04.2019 р. включно.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 не є власником і користувачем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому він не несе відповідальності за сплату спожитих житлово-комунальних послуг за період з 28.11.2015 року по 30.04.2019 р. включно.

19.08.2019 р. відповідачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач просить врахувати трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг 17.05.2019 р. Позивачем не надано доказів, що відповідачем ОСОБА_1 визнавався борг за період з 01.04.2014 по 28.11.2015 року.

При цьому, у позовній заяві позивач не обґрунтував поважності причин пропуску строку позовної давності, а також судом не встановлено наявності таких причин також.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність вимог Комунального підприємства «Бучасервіс» Бучанської міської ради про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 10, 179 ЖК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 256, 257, 261, 264, 266, 267, 322, 530, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 223, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Бучасервіс» Бучанської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір