Номер провадження: 22-ц/813/722/21
Номер справи місцевого суду: 520/9228/16-ц
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

стягувача/позивача акціонерного товариства «УкрСиббанк», представника позивача Горика В.М.,

від боржника/відповідача Файсал Р. не з`явились,

від боржника/відповідача ОСОБА_1 не з`явились,

переглянувши справу №520/9228/16-ц за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів в справі за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 7 липня 2020 року у складі судді Куриленко О.М., -

в с т а н о в и в :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2016 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов АТ «УкрСиббанк» задоволено; стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 солідарно на користь АТ «УкрСиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 жовтня 2008 року заборгованість в загальній сумі 69980,10 доларів США (за курсом НБУ на дату постановлення рішення становило 1784205,63 грн.) та 5100,28 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частках на користь АТ «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 26784,74 грн. (а.с.82-85).

5 червня 2020 року АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів в справі №520/9228/16-ц (а.с.93-94).

Заяву мотивовано тим, що 15 листопада 2016 року Київським районним судом м. Одеси видано чотири виконавчі листи №520/9228/16-ц на боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Виконавчі документи на боржника ОСОБА_5 були пред`явлені до виконання до Першого Київського відділу державної виконавчої служби (м. Одеса) ГТУЮ в Одеській області, де відкриті виконавчі провадження №53382749 щодо стягнення суми судових витрат та №53382880 щодо стягнення основного боргу. В межах виконавчого провадження №53382880 було винесено 6 березня 2018 року постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в межах виконавчого провадження №53382749 було винесено 26 червня 2018 року постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, проте ні постанови державного виконавця, ні оригінали виконавчих документів на адресу банку не надходили. На запит щодо виконавчих документів відділом державної виконавчої служби надано відповідь від 25 червня 2019 року про втрату оригіналів виконавчих документів при пересилці. Виконавчі документи на боржника ОСОБА_1 були пред`явлені до виконання до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби (м. Одеса) ГТУЮ в Одеській області, де відкриті виконавчі провадження №53476855 щодо стягнення суми судових витрат та №53477027 щодо стягнення основного боргу. В межах виконавчих проваджень 19 червня 2017 року постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, проте ні постанови державного виконавця, ні оригінали виконавчих документів на адресу банку не надходили. На запит щодо виконавчих документів відділом державної виконавчої служби надано відповідь від 4 липня 2019 року про втрату оригіналів виконавчих документів при пересилці. Відсутність виконавчих листів позбавляє стягувача законного права звернутись до державної виконавчої служби чи приватного виконавця та можливості отримати з боржників суму коштів, зазначену у рішенні суду від 31 жовтня 2016 року, що не втратило своєї законної сили та не виконано в повному обсязі. Втрата виконавчого документа є підставою для видачі судом дубліката виконавчого документа (постанови Верховного Суду від 13 січня 2020 року в справі №2-12454/10, від 10 вересня 2018 року в справі №5011-58/9614-2012, від 16 серпня 2018 року в справі №6/275-08, від 15 серпня 2018 року в справі №6/256, від 26 квітня 2018 року в справі №922/6111/15, від 21 січня 2019 року в справі №916/215/15-г тощо).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 7 липня 2020 року заяву про видачу дублікатів виконавчих листів на боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в справі №520-9228/16-ц задоволено (а.с.113-115).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви (а.с.135-142).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм процесуального права полягає в тому, що не був повідомлений про судовий розгляд, відповідно, не міг подати заперечення на заяву та надати пояснення. Виконавчі документи 19 червня 2017 року постановою державного виконавця були повернуті стягувачу, суд не встановив на підставі якої норми Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий документ. Згідно відповіді відділу державної виконавчої служби виконавчі документи втрачені при пересилці, а оскільки повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється надсиланням рекомендованим листом з повідомленням про вручення, то матеріали виконавчого провадження повинні містити відомості про відправу постанови та виконавчих документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Можливо було зробити пошук рекомендованого листа або зробити запити на ДП «Укрпошта», однак Перший Приморський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області в своїй відповіді не надав вказані відомості про відправку рекомендованого листа та не зазначив про те, що він самостійно звертався до ДП «Укрпошта» з метою встановлення місцезнаходження цього листа, отже відділ державної виконавчої служби передчасно дійшов висновку про втрату оригіналів виконавчих документів при пересилці, оскільки вказані обставини не підтверджуються належними доказами. Суд не з`ясував статус АТ «УкрСиббанк», оскільки позивачем у справі №520/9228/16-ц є ПАТ «УкрСиббанк», заявник не звертався до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а суд, відповідно, не вирішував питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовано тим, що вимогами пункту 17.4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України передбачено лише порядок розгляду заяви про видачу дублікатів виконавчих документів протягом 10 денного строку з моменту її надходження, проте законодавцем не визначено необхідності участі у судовому засіданні сторін виконавчого провадження. Суд дотримався вимог процесуального закону щодо строку розгляду заяви, судом вживались всі необхідні заходи щодо сповіщення сторін по справі. Стягувачем було отримано від відділу державної виконавчої служби відповідь про втрату виконавчих документів при пересилці, що є підставою для видачі їх дублікатів. Оскільки виконавчі документи були втрачені не з вини стягувача, а також зважаючи на те, що АТ «УкрСиббанк» звертається до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів у межах процесуальних строків, АТ «УкрСиббанк» не може бути позбавлений права на виконання судового рішення, винесеного на його користь. Оригінал виконавчого документа або ж його дублікат є лише можливістю вплинути на боржника виконати рішення суду, що набрало законної сили в примусовому порядку. Отже, намагання боржника оскаржити ухвалу суду є його спробою уникнути цивільної відповідальності за неналежне виконання власних зобов`язань. Доводи апеляційної скарги щодо необхідності заміни сторони виконавчого провадження безпідставні, оскільки кредитор та стягувач в даному провадженні є незмінним, що не потребує заміни сторони виконавчого провадження (а.с.162-164).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 солідарно на користь АТ «УкрСиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 жовтня 2008 року заборгованість в загальній сумі 69980,10 доларів США (за курсом НБУ на дату постановлення рішення становило 1784205,63 грн.) та 5100,28 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частках на користь АТ «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 26784,74 грн.

15 листопада 2016 року Київським районним судом м. Одеси видано чотири виконавчі листи відносно боржників.

Виконавчі документи на боржника ОСОБА_5 були пред`явлені до виконання до Першого Київського відділу державної виконавчої служби (м. Одеса) ГТУЮ в Одеській області, де відкриті виконавчі провадження №53382749 щодо стягнення суми судових витрат та №53382880 щодо стягнення основного боргу.

В межах виконавчого провадження №53382880 винесено постанову від 6 березня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

В межах виконавчого провадження №53382749 винесено постанову від 26 червня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Виконавчі документи на боржника ОСОБА_1 були пред`явлені до виконання до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби (м. Одеса) ГТУЮ в Одеській області, де відкриті виконавчі провадження №53476855 щодо стягнення суми судових витрат та №53477027 щодо стягнення основного боргу.

В межах виконавчих проваджень №53477027 та№53476855 винесено постанови від 19 червня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

На запити АТ «УкрСиббанк» щодо виконання виконавчих листів:

Першим Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області надано відповідь від 25 червня 2019 року за №15/13423, №15/13424, за змістом якої оригінали виконавчих документів на боржника ОСОБА_5 були повернуті АТ «УкрСиббанк» на адресу: м. Одеса, вул. Романа Кармена, будинок 21А, проте при пересилці втрачені;

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області надано відповідь від 4 липня 2019 року за №28940, №28941, за змістом якої оригінали виконавчих документів на боржника ОСОБА_1 були повернуті АТ «УкрСиббанк» на адресу стягувача, проте при пересилці втрачені.

5 червня 2020 року АТ «УкрСиббанк» подано заяву про видачу дублікатів виконавчих листів на боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в справі №520/9228/16-ц.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань акціонерне товариство «УкрСиббанк» має зареєстроване в установленому законом порядку місцезнаходження юридичної особи за адресом: АДРЕСА_1 .

З наявних в справі матеріалів вбачається, що кореспонденцію АТ «УкрСиббанк» також отримував за адресом для листування: 01001, м. Київ, Рильський провулок, 4, поверх 6 та АДРЕСА_2 .

В справі відсутні докази направлення на адресу місцезнаходження юридичної особи АТ «УкрСиббанк» (04070, місто Київ, Подільський район, вулиця Андріївська, будинок 2/12), чи на адресу для листування (65058, місто Одеса, вулиця Романа Кармена, будинок 21А) відділами державної виконавчої служби постанов про повернення виконавчих документів стягувачу та, відповідно, повернення оригіналів виконавчих листів №520/9228/16-ц на боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості в загальній сумі 1835205,91 грн. та про стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в рівних частках судових витрат в сумі 1820,00 грн.

Саме по собі посилання у відповіді у вигляді листів відділів виконавчої служби про повернення оригіналів виконавчих документів стягувачу не має підтвердження надіслання відділами виконавчої служби та, відповідно, вручення стягувачу АТ «УкрСиббанк» поштових відправлень, що містили постанови державного виконавця та оригінали виконавчих листів на боржника ОСОБА_5 та на боржника ОСОБА_6 .

Таким чином, має місце відсутність належних доказів повернення виконавчою службою стягувачу АТ «УкрСиббанк» виконавчих документів за належним адресом, що тим самим не спростовує доводи стягувача про те, що виконавчі документи отримано від виконавчої служби не було, що такі втрачено, до того ж втрачено не з вини стягувача.

Неможливість отримання детальної інформації про виконання та повернення виконавчих документів стягувачу, не має тлумачитися на користь боржників, так як виконавча служба є органом влади, діючим від імені держави, яка має гарантувати належне виконання судового рішення. Повернення державною виконавчою службою виконавчого документа засобами поштового зв`язку, відсутність у державної виконавчої служби доказів отримання адресатом надісланої йому адресної кореспонденції є обставинами, які доводять втрату виконавчого документа не з вини стягувача.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.431 ЦПК України).

У разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (п.17.4 Перехідних положень ЦПК України 2017 року).

Суду не надано доказів того, що виконавчі документи на боржників ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості в загальній сумі 1835205,91 грн. та про стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в рівних частках судових витрат в сумі 1820,00 грн. було повернуто стягувачу належним чином та отримано стягувачем. За таких обставин, слід виходити з того, що має місце втрата виконавчого документа, так як іншого не встановлено. Втрата виконавчого документа є підставою для видачі дублікату виконавчого документа (постанова Верховного Суду від 13 січня 2020 року в справі №2-12454/10).

Закон не покладає на стягувача обов`язку контролювати виконання, стягувач лише має звернутися до уповноважених державою на виконання судових рішень органів та осіб в порядку та строки, встановлені законом, а не контролювати хід виконання судового рішення, відтак, посилання на те, що стягувач не цікавився виконанням не приймається, так як не може бути покладено в основу рішення про відмову у видачі дубліката виконавчого листа.

Суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст.129-1 Конституції України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012).

За змістом визначеного статтею 18 ЦПК України імперативного припису судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно допуску до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуації, що суперечить принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язались поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі про Греції» (Hornsby v. Greece), рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Глоба проти України» №15729/07 від 5 липня 2012 року вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції серед іншого (inter alia) захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін. Відповідно виконанню судових рішень не можна перешкоджати, відмовляючи у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконує вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

З огляду на викладене, підстави для видачі дублікатів виконавчих документів у справі №520/9228/16-ц на боржників ОСОБА_5 , ОСОБА_1 наявні.

Остаточне судове рішення не може залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін, в даному випадку на шкоду стягувача АТ «УкрСиббанк».

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності заміни стягувача у виконавчому провадженні безпідставні.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-УІ від 17 вересня 2008 року були внесені зміни у Статут Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (), відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (). Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк».

В подальшому, у зв`язку з приведенням своєї діяльності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» загальними зборами акціонерів банку 17 жовтня 2018 року було прийнято рішення про зміну типу товариства на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () на Акціонерне товариство «УкрСиббанк» ().

Отже, кредитор та стягувач в даному провадженні є незмінним, що не потребує заміни сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 7 липня 2020 року за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів в справі за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова