ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/828/21
Провадження № 22-ц/4820/1908/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року (суддя Ніколова С.В.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року акціонерне товариство Акцент-Банк (далі - Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 26.02.2020 року, яка утворилася станом на 08 березня 2021 року, в сумі 17913 грн. 18 коп., з яких: 13054 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, 4859 грн. 18 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. В обґрунтування заявлених позовних вимог Банк посилається на те, що ОСОБА_1 , який отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, не виконує взятих на себе зобов`язань з повернення коштів, внаслідок чого станом на 08 березня 2021 року утворилась заборгованість на загальну суму 17913 грн. 18 коп.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк заборгованість за кредитним договором б/н від 26.02.2020 року, яка утворилась станом на 08 березня 2021 року в сумі 13054 грн. 00 коп.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк 1654 грн. 14 коп. судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням, АТ «Акцент - Банк» в апеляційній скарзі просить його скасувати, задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості в повному обсязі, стягнути судові витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, тобто відповідач приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Сторони визначили, що вказана заява, Умови та Правила надання банківських послуг і тарифи банку становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. Крім того, ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта», в якому визначені всі умови кредитування, в тому числі щодо розміру, підстав і порядку нарахування процентів. При цьому ОСОБА_1 своїм електронним підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими позивачем умовами кредитування. На виконання зобов`язання за кредитним договором банк надав відповідачу кредит, однак, останній не виконав обов`язку з повернення кредитних коштів і сплати процентів, а тому банк нарахував неустойку. Суд першої інстанції не застосував норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог про стягнення процентів і штрафу.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

АТ «Акцент-Банк» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення неповернутого кредиту, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 26 лютого 2020 року між АТ Акцент-Банк, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у АТ Акцент-Банк (розміщені на офіційному сайті АТ Акцент-Банк http://a-bank.com.ua/terms) в розділі Умови та правила та погоджується з ними. Також відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ Акцент-Банк.

Відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань із повернення грошових коштів й згідно із наданим Банком розрахунком її заборгованість станом на 08 березня 2021 року становить 17913 грн. 18 коп., з яких: 13054 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 4859 грн. 18 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні частини позову про стягнення відсотків суд виходив із їх недоведеності.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII).

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

АТ «Акцент-Банк» обґрунтувало свої вимоги письмовими доказами: анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 26.02. 2020 року (а.с. 6/на звороті); витягом із Умов та правил надання банківських послуг «Кредитні карти «Зелена» (а.с. 8-14); витягом із Тарифів користування кредитною карткою «Зелена» (а.с.15); паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 7), розрахунком заборгованості за договором №SAMABWFC1 від 26.02.2020 року (а.с. 6).

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 26.02. 2020 року (а.с. 6/на звороті) не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів.

Надані позивачем витяг із Умов та правил надання банківських послуг «Кредитні карти «Зелена» (а.с.8-14), витяг із Тарифів користування кредитною карткою «Зелена» (а.с.15) і паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с.7) визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Натомість, указані документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 7) підписаний працівником АТ «Акцент-Банк» ОСОБА_2 . У свою чергу, відсутні достовірні та об`єктивні докази про те, що цей паспорт був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, тобто в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, підтвердженої дзвінком із належного йому номеру телефону.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, підстави та порядок нарахування процентів і неустойки, надані банком витяг із Умов та правил надання банківських послуг «Кредитні карти «Зелена» (а.с. 8-14), витяг із Тарифів користування кредитною карткою «Зелена» (а.с. 15) і паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 7) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Твердження АТ «Акцент-Банк» про неправомірність застосування судом першої інстанції указаного правового висновку касаційного суду є безпідставними.

Таким чином, АТ «Акцент-Банк» не довело укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ «Акцент-Банк» розрахунок заборгованості (а.с. 6) достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

Суд першої інстанції дослідив усі зібрані докази та дійшов правильного висновку, що факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у частині сплати процентів не доведений.

Посилання АТ «Акцент-Банк» на обґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду додану АТ «Акцент-Банк» до апеляційної скарги виписку по рахунку (а.с. 44), оскільки цей письмовий доказ поданий позивачем без дотримання вимог ст.ст. 83, 367 ЦПК України.

Укладеним сторонами договором не встановлений розмір процентів за користування кредитними коштами. Натомість, АТ «Акцент-Банк» не заявляло вимоги про стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України та не надало суду першої інстанції відповідного розрахунку заборгованості. За таких обставин у суду були відсутні підстави для стягнення процентів в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неврахування судом норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, є необґрунтованими.

Посилання АТ «Акцент-Банк» в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 січня 2021 року (справа №524/5556/19) та постанові від 2 грудня 2020 року (справа №284/157/20-ц), щодо форми кредитного договору, є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Так, за обставинами названих справ, у яких Верховний Суд висловив правову позицію, факт підписання електронного договору та паспорту споживчого кредиту був доведений, у той час як у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, ці обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк