Справа № 954/148/21
Номер провадження 2/954/89/21
02 червня 2021 рокусмт Нововоронцовка
Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Гончаренка О.В.
за участю секретаря судового засідання Гром О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ спільного сумісного майна,
Позовна заява мотивована тим, що з 11.03.1994 року позивачка ОСОБА_1 перебуває з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. За час проживання однією сім`єю позивач та відповідач мали спільний бюджет, вели спільне господарство в результаті чого були придбані будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , а також: гарнітур кімнатний, гарнітур спальний, диван і два крісла, ліжко дерев`яне, килим 4 шт., килимове покриття 4 шт., телевізор марки «Thomson», диван 2 шт., стіл-тумбочка, холодильник марки «Днепр», стіл кухонний, газова плита, гарнітур кухонний. Оскільки позивачка має намір переїхати із вказаного домоволодіння, а відповідач відмовляється розділити спільне майно, просить суд визнати його об`єктом права спільної сумісної власності та провести його поділ.
В судове засідання позивачка та представник позивачки не з`явилися. Представник позивачки у судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо винесення заочного рішення.
Відповідач тричі не з`являвся у підготовчі судові засідання, в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд постановив розглянути справу за відсутності відповідач у порядку заочного розгляду.
Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, письмові докази по справі і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з таких підстав.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що сторони з 11 березня 1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 12.03.1994 року).
В період перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі було набуте право власності на будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 03.07.2003 року). Власником будинку зазначений ОСОБА_2 , підстава набуття майна у власність: рішення виконкому Любимівської сільської ради № 35 від 28.05.2003 року. Ринкова вартість вказаного об`єкта нерухомості, згідно висновку ТОВ «Центр оцінки майна» від 02.10.2020 року, складає 135872,00 грн.
Згідно довідки виконавчого комітету Любимівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 24.11.2020 року № 1078 ОСОБА_1 дійсно зареєстрована і проживає по АДРЕСА_1 , погосподарська книга № 3, особовий рахунок НОМЕР_3 .
З виписок погосподарських книг, наданих виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області Маценко Л.П. з 1995 року по 2020 рік зареєстрована по АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
У свою чергу приписами ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому, ч.1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.62, 74 СК України позивачка правомірно вважає, що будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю Позивачки та Відповідача.
Позивачка також просить визнати об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно: гарнітур кімнатний, гарнітур спальний, диван і два крісла, ліжко дерев`яне, килим 4 шт., килимове покриття 4 шт., телевізор марки «Thomson», диван 2 шт., стіл-тумбочка, холодильник марки «Днепр», стіл кухонний, газова плита, гарнітур кухонний та визнати за ОСОБА_1 право власності на майно: гарнітур кімнатний, диван і два крісла, килим 2 шт., газову плиту, гарнітур кухонний.
Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК України), що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК України).
Відповідно до частин 1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси подружжя та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України надані суду докази мають бути допустимими, належними, достовірними та достатніми.
На підтвердження наявності вказаного майна позивачкою наданий опис майна подружжя, складений нею та депутатом Любимівської сільської ради Ткаченко І.М. без дати його складання.
Проте наданий письмовий доказ на думку суду не має таких ознак для підтвердження наявності саме цього майна, його набуття за час шлюбу та його вартості. Будь-яких доказів, які б підтверджували вартість, склад та джерела походження майна щодо якого заявлено частину вказаних позовних вимог не надано. Також не надано доказів щодо перебування даного майна в певному місці, а відповідач не підтверджує наявність у нього даного майна, оскільки в судове засідання не з`являвся.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що вимоги позивачки в цій частині не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно: гарнітур кімнатний, гарнітур спальний, диван і два крісла, ліжко дерев`яне, килим 4 шт., килимове покриття 4 шт., телевізор марки «Thomson», диван 2 шт., стіл-тумбочка, холодильник марки «Днепр», стіл кухонний, газова плита, гарнітур кухонний та визнання за ОСОБА_1 право власності на майно: гарнітур кімнатний, диван і два крісла, килим 2 шт., газову плиту, гарнітур кухонний - необхідно відмовити.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, згідно пп. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 4, 10, 12, 81, 141, 209-246, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок, садибного типу за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будинку, садибного типу за адресою: АДРЕСА_3 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 862,60 грн. (вісімсот шістдесят дві гривні 60 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку до Херсонського апеляційного суду через Нововоронцовський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО.В. Гончаренко