Справ № 243/2335/21
Провадження № 2/243/1184/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Чемьоркіної Ю.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка», в якому з просив визнати незаконними та скасувати накази Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка» () № 5 від 08.02.2021 року «Про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 », № 7-к- від 09.02.2021 року «Про припинення трудового договору (контракту)», поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді начальника дільниці пересування в Приватному акціонерному товаристві «Зевс Кераміка» (), стягнути з Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16 січня 2021 року до моменту відновлення на посаді, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на правничу правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Позов обґрунтовує тим, що з 07 лютого 2007 року позивач офіційно працює в ЗАО «Зевс Кераміка» (перейменовано з 22.04.2011 року на ПАТ «Зевс Кераміка»), на різних посадах.
10.12.2020 року його наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України № було прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу ЗСУ та 16.01.2021 року згідно припису Слов`янського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки МОУ йому необхідно було прибути до військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України для проходження військової служби за контрактом.
16.01.2021 року позивач у Слов`янському об`єднаному міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки МОУ отримав припис № 7/123 від 16.01.2021 року про необхідність прибути до військової частини НОМЕР_1 , лист ТВО військового комісаріату № 7/124 від 16.01.2021 року та копію наказу № 190 від 10.12.2020 року. Після отримання зазначених документів прибув до ПАТ «Зевс Кераміка», та повідомив безпосереднього начальника - начальника цеха ОСОБА_3 , про те, що він з 16.01.2021 року повинен проходити військову службу за контрактом в ЗСУ, надав йому вищезазначені документи, на що ОСОБА_3 запропонував позивачу здати документи до відділу кадрів. В зв`язку із тим, що 16.01.2021 року відділ кадрів ПАТ «Зевс Кераміка» не працював, позивач залишив в прийомній директора товариства, для передання у відділ кадрів ПАТ «Зевс Кераміка» припис № 7/123 від 16.01.2021 року про необхідність прибути до військової частини НОМЕР_1 , лист ТВО військового комісаріату № 7/124 від 16.01.2021 року та копію наказу № 190 від 10.12.2020 року.
16.01.2021 року позивач прибув до розпорядження військової НОМЕР_1 , та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2021 року № 19, його було призначено на посаду заступника командира роти - інструктора з повітрянодесантної підготовки ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 , де він проходить службу в теперішній час.
23.01.2021 року засобами «Укрпошта» позивач направив на адресу генерального директора ПАТ «Зевс Кераміка» повторно повідомлення про проходження служби в ЗСУ, надавши до повідомлення копію наказу № 190 від 10.12.2020 року, копію наказу № 19 від 18.01.2021 року та копію контракту про проходження служби в ЗСУ.
11 лютого 2021 року на адресу позивача засобом зв`язку «Укрпошта» надійшов лист Вих № 0035 від 09.02.2021 року з ПАТ «Зевс Кераміка», в якому знаходилося повідомлення директора ПАТ «Зевс Кераміка» про те, що згідно наказу № 7-К позивача звільнено за прогул без поважних, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, а також копія наказу № 7-К - від 09.02.2021 року, в якому зазначено, що його звільнено з посади 15 січня 2021 року у зв`язку із прогулом без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Позивач вважає, що його звільнено незаконно, оскільки за період його роботи в ПАТ «Зевс Кераміка» будь-які порушення дисципліни, трудового договору, покладених на нього обов`язків він не допускав та на нього будь-які заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не застосовувалися. З посиланням на ч. 3 ст. 119 КЗпП та ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з проходженням позивачем служби в ЗСУ за контрактом, за ним зберігається робоче місце та середній заробіток, а тому відповідач незаконно звільнив позивача з роботи.
Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .
Відзив обґрунтовує тим, що у зв`язку з тим, що позивач 16.01.2021 року не вийшов на роботу та не був присутнім на робочому місті протягом всього робочого дня, що підтверджується наданими відповідачем доказами, після отримання від позивача пояснень від 23.01.2021 року з додатками до нього, з урахуванням рішення комісії, створеної наказом № 4-п від 18.01.2021 року, про визнання неповажними причин відсутності ОСОБА_1 на роботі 16.01.2021 року, 08.02.2021 року був виданий наказ № 5-п про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та 09.02.2021 року був виданий наказ про звільнення № 7-К-000000071, яким ОСОБА_1 був звільнений з роботи 15.01.2021 року за п.4 ст. 40 КЗпП України.
З наданих позивачем документів (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2021, копія контракту від 18.01.2021 року) вбачається, що на військову службу він вступив лише 18.01.2021 року. Відповідно до системного аналізу положень ст. 119 КЗпП України та ст. 2, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» працівник увільняється від роботи (тобто має поважну причину не бути на роботі) з дати вступу на військову службу, тобто у випадку ОСОБА_1 - з 18.01.2021 року. Жодний нормативний акт України не передбачає права працівника на самоуправне увільнення від роботи до зазначеної дати. Із документів, що надані позивачем, жоден не пояснює невихід на роботу 16.01.2021 року.
З наданих позивачем документів видно, що військова частина, до якої зараховано ОСОБА_1 розташована у м. Краматорську, тобто не вимагає часу на дорогу до міста розташування частини. Крім того, укладення контракту відбувається за вільним волевиявленням (за заявою) особи, що бажає вступити на контрактну службу. За наслідками розгляду заяви видається наказ щодо укладення контракту. Як вбачається з документів, наданих ОСОБА_1 , такий наказ був виданий ще 10 грудня, а отже було більш ніж достатньо часу, щоб звернутися до відділу кадрів та належним чином попередити роботодавця про вступ до ЗСУ та погодити дату, з якої на законних підставах можна не виходити на роботу.
Крім того, зазначає, що позивач не має права на гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України та, оскільки укладений з ним контракт не є контрактом, укладеним в особливий період, та, відповідно, звільнення за прогул не є намаганням позбавити його цих гарантій з боку відповідача.
Позивач та його представник в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просила у задоволені позову відмовити, посилаючись на обґрунтування викладені у відзиві на позов, та крім того, зазначила, що припис Слов`янського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки МОУ № 7/123 від 16.01.2021 року не є належним доказом поважних причин відсутності позивача на роботі 16.01.2021 року, оскільки зазначений документ виданий органом, який з 01.11.2020 року не передбачений діючим законодавством.
Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 07 лютого 2007 року працював в ЗАО «Зевс Кераміка» (перейменовано з 22.04.2011 року на ПАТ «Зевс Кераміка»), на різних посадах, а з 01.09.2020 року позивача переведено на посаду начальника дільниці пересування.
Згідно наказу командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 10.12.2020 року № 190 лейтенанта запасу ОСОБА_1 призначено заступником командира ремонтної роти інструктором з повітряно-десантної підготовки 81 окремої аеромобільної бригади.
Між Міністерством оборони України в особі командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах офіцерського складу строком на 3 роки.
Відповідно до припису Слов`янського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки МОУ № 7/123 від 16.01.2021 року, позивачу запропоновано 16.01.2021 року вибути до військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України для проходження військової служби за контрактом.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2021 року № 19, позивача зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 18.01.2021 року.
За положеннями ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".
Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зважаючи на встановлені обставини справи та те, що позивач з 18.01.2021 року на підставі контракту проходив військову службу у Збройних Силах України, на нього розповсюджуються гарантії, встановлені ст.119 КЗпП України.
На підставі наказу відповідача № 5-П від 08.02.2021 року «Про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 », визнано для ОСОБА_1 день відсутності на роботі 16.01.2021 року прогулом без поважних причин (п. 1), застосовано до ОСОБА_1 за грубе порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (п. 3).
Наказом відповідача № 7-К- від 09.02.2021 року «Про припинення трудового договору (контракту)» начальника дільниці пересування ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 15.01.2021 року.
З`ясовуючи питання законності підстав для звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю останнього на роботі 16.01.2021 року, суд виходить з наступного.
Згідно статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2021 року о 17 год. 45 хв. працівниками відповідача складено Акт про відсутність на роботі ОСОБА_1 16.01.2021 року.
На підставі наказу відповідача від 18.01.2020 року № 4-п «Про створення комісії», у зв`язку з неявкою позивача 16.01.2021 року на роботу з невідомих причин, створено комісію для розслідування причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці з 16.01.2020 року та визначення можливості застосування дисциплінарного стягнення.
22.01.2021 року позивачу поштою відправлено лист відповідача № 0021 від 20.01.2021 року з пропозицією надати пояснення та підтверджуючи документи щодо відсутності позивача на роботі з 16.01.2021 року по теперішній час. Зазначені наслідки не ненадання пояснень, які будуть розцінені як відмова від надання пояснень, що є підставою для звільнення за прогул.
Докази отримання або відмови отримання позивачем цього листа відповідачем не надані.
З Протоколу № 1 засідання комісії з розслідування причин відсутності начальника дільниці пересування ОСОБА_1 на роботі від 08.02.2021 року вбачається, що з питання порядку денного під № 1 «Вивчення причин відсутності ОСОБА_1 на роботі з 16 січня 2021 року по дату засідання комісії та їх поважності», менеджер з персоналу ОСОБА_4 повідомила, що їй стало відомо про відсутність ОСОБА_1 на роботі 18.01.2021 року, коли вона була ознайомлена з наказом № 4 від 18.01.2021 року та ОСОБА_3 передав їй акт про відсутність на робочому місті ОСОБА_1 за 16.01.2021 року. ОСОБА_5 також повідомила, що протягом останнього тижня та навіть більше ОСОБА_1 до відділу кадрів з жодних питань не звертався, лише 15.01.2021 року надіслав проміжний електронний табель своєї ділянки для нарахування авансу. 18.01.2021 року телефоном вона зв`язалася з ОСОБА_1 та запитала щодо причин його відсутності з 16.01.2021 року. ОСОБА_1 повідомив, що він вступив до ЗСУ. Отримавши цю інформацію ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_1 про необхідність надання письмових пояснень та документів на підтвердження факту вступу до ЗСУ, а також повідомила, що на його адресу буде направлений запит щодо надання пояснень та документів. 20.01.2021 року такий запит був сформований та переданий до секретаріату підприємства для відправку Укрпоштою. За інформацією секретаріату рекомендований лист із повідомленням був надісланий 22.02.2021 року (рестр. № 800). 23.01.2021 року ОСОБА_1 на адресу підприємства був надісланий лист із поясненнями відсутності на роботі (отриманий 05.02.2021 року), який надається на вивчення комісії разом із супровідними документами.
Судом враховується, що після розмови з ОСОБА_4 , позивач дійсно листом від 23.01.2021 року повідомив відповідача про те, що ним укладено контракт про проходження військової служби, який набув чинності 18.01.2021 року, згідно припису Слов`янського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки МОУ № 7/123 від 16.01.2021 року позивач прибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. До зазначеного листа додав: копію наказу командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 10.12.2020 року № 190, копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2021 року № 19, копію Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах офіцерського складу.
Зазначені документи отримані відповідачем 05.02.2021 року.
В той же час, суд зазначає, що зазначений лист, яким позивач повідомив відповідача про укладення контракту про проходження військової служби, не є поясненнями працівника в розумінні статті 149 КЗпП України, оскільки позивач, надсилаючи вищезазначені документи на прохання ОСОБА_4 в результаті їх телефонної розмови, правомірно розраховував, що ним не порушено вимог трудового законодавства, та позивачем в цьому листі взагалі не зазначено, чому його не було на роботі саме 16.01.2021 року.
Крім того, суд зазначає, що за матеріалами справи відсутні відомості про те, що позивач був обізнаний про початок процедури накладення на нього дисциплінарного стягнення.
Суд також зауважує, що за матеріалами справи відсутні докази отримання або відмови в отриманні, надісланого відповідачем 22.01.2021 року позивачу листа № 0021 від 20.01.2021 року з пропозицією надати пояснення та підтверджуючи документи щодо відсутності позивача на роботі з 16.01.2021 року.
В Протоколі № 1 засідання комісії з розслідування причин відсутності начальника дільниці пересування ОСОБА_1 на роботі від 08.02.2021 року зазначено, що секретар комісії Чемьоркіна Ю.Л. зачитала перед учасниками засідання лист від ОСОБА_1 та члени комісії спільно вивчили додані до листа документи. За наслідком вивчення слухали секретаря комісії юриста Чемьоркіну Юлію Леонідівну, яка повідомила про таке: «Як вбачається із листа ОСОБА_1 він пов`язує свою відсутність на роботі з 16.01.2021 року виключно із вступом на військову службу. Але із наданих документів (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2021, копія контракту від 18.01.2021 року) вбачається, що на військову службу він вступив лише18.01.2021 року… Враховуючи наведене вище ОСОБА_6 запропонувала визнати неповажними причини відсутності ОСОБА_1 на роботі 16.01.2021 року, тобто визнати 16.01.2021 року прогулом без поважної причини.».
Таким чином, відповідач на підставі отриманих від позивача документів, зробив висновок про відсутність позивача без поважних причин на роботі тільки 16.01.2021 року, при цьому позивачу не пропонувалось надати такі пояснення з приводу відсутності на роботі саме 16.01.2021 року.
Суд зазначає, що пояснення працівника з питання трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку, що роботодавцем при звільнення позивача за прогул не була дотримана процедура передбачена ст.149 КЗпП України, оскільки відповідачем не витребувані від позивача письмові пояснення, якими б він міг пояснити причини відсутності на роботі саме 16.01.2021 року.
Надання таких пояснень під час судового розгляду, при цьому, що дакі пояснення не надавалися роботодавцю з незалежних від позивача причин, не є дотриманням гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів під час вирішення питання про накладення дисциплінарного стягнення.
З урахуванням встановлених обставин та вищевказаних положень законодавства, суд вважає, що відповідачем не дотримано положення трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 з посади начальника дільниці пересування Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка», а тому наявні підстави для поновлення незаконно звільненого працівника на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Згідно з пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, днем звільнення працівника вважається останній день його роботи.

Тобто день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.
Виходячи зі встановлених судом обставин по справі, останнім робочим днем позивача було 15.01.2021 року і саме з цієї дати він підлягає поновленню.
Період вимушеного прогулу, з урахуванням вищезазначеного, слід визначити з 16.01.2021 року (наступний день після звільнення) по 28.05.2021 року (день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі).
Відповідно до положень п.п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у даній справі має застосовуватись розмір доходу за листопад, грудень 2020 року, тобто за два місяці, що передують події звільнення у січні 2021 року.
Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_1 від 05.03.2021 року № 0055, сукупний дохід позивача у листопаді 2020 року склав 19210,19 грн. (з урахуванням податків та зборів), а у грудні 2020 року 29706,19 грн. (з урахуванням податків та зборів), а всього 48916,45 грн.
Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача склала 1137,16 грн. (48916,45 грн. (сума заробітної плати за листопад і грудень 2020 року (з урахуванням податків і зборів)) : 43 (кількість робочих днів у листопаді і грудні 2020).
Кількість робочих днів за вказаний період з 16.01.2021 року по 28.05.2021 року становить 92 робочих дня.
Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за вказаний період становить 104658,45 грн. (1137,16 грн. * 92 робочих дня).
При цьому, указаний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначений з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Вирішуючи питання розподілу витрат на правничу правову допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 24.02.2021 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Овчаренком Олегом Олексійовичем (адвокат) вбачається, що за роботу, виконану адвокатом клієнт оплачує адвокату гонорар в розмірі та у строк, згідно договору (п. 2.3 Договору).
Згідно акту надання юридичних (адвокатських) послуг від 24.02.2021 року позивач та адвокат визначили гонорар виконавцю за надання правової допомоги у загальному розмірі 6000,00 грн., витрачений час 10 годин, видами правової допомоги зазначені: ознайомлення з документами позивача, складання позовної заяви та інших процесуальних документів, участь при розгляді справи в суді.
До справи також додано акт здійснення розрахунку за надані юридичні (адвокатські) послуги від 24.02.2021 року за договором від 24.02.2021 року. Згідно цього акту позивач частково сплатив адвокату узгоджений гонорар в сумі 3000 грн. готівкою. Загальна сума гонорару при цьому визначена в сумі 6000 грн., з яких: ознайомлення з документами позивача 1500 грн., складання позовної заяви та інших процесуальних документів 1500 грн., участь при розгляді справи в суді 3000 грн.
Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в цій частині частково на суму 3000 грн., сплата якої підтверджена актом від 24.02.2021 року. Саме ця сума, виходячи з засад співмірності, складності цієї справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), є достатньою для відшкодування позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.
Визнати незаконними та скасувати накази Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка» () № 5 від 08.02.2021 року «Про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 », № 7-к- від 09.02.2021 року «Про припинення трудового договору (контракту)».

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді начальника дільниці пересування в Приватному акціонерному товаристві «Зевс Кераміка» () з 15 січня 2021 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка», місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Гончара, 7, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16 січня 2021 року по 28 травня 2021 року у розмірі 104658,45 грн. (сто чотири тисячі шістсот п`ятдесят вісім гривень 45 копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка», місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Гончара, 7, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правничу правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривні 00 коп.).

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 31 травня 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.Ю. Фалін