ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року

м. Харків

справа № 627/600/20

провадження № 22-ц/818/1817/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Сізонової О.О. ,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання кредитного договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 07 грудня 2020 року у складі судді Бугаєнко І.В ,-

в с т а н о в и в :

31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», в якому просив:

- визнати недійсними кредитні договори №2879852 від 06.11.2019, зобов`язати відповідача прийняти у позивача суму залишкової заборгованості;

- надати позивачу додатковий термін для повернення/перерахунку коштів на розрахунковий рахунок відповідача сум залишкової заборгованості.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що судом не прийнято до уваги, те, що нарахування процентів за користування коштами здійснювалося після спливу строку договору, процентна ставка змінювалася на вибір кредитодавця, про ці умови не було попереджено позивача.

Вказує, що на підтвердження своїх позовних вимог ним надано копію договору від 06.11.2019 про надання позики, який укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на інтернет сайті відповідача і виконання певних дій, які свідчать про укладання договору.

Вважає, що, оскільки відповідач не надав оригіналу договору та примірник власноручного підпису позивача, суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладений договір в письмовій формі у відповідності до вимог ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Алекскредит» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 06.11.2019 року між ТОВ «Алекскредит» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 ( Позичальник) укладений договір про надання кредиту № 2879852, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит на інші споживчі цілі без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору, сума кредиту складає 5000, 00 грн., кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.

Кінцевою датою виконання Договору встановлено 03.06.2020 року ( включно). Також договір містить посилання на Правила надання кредиту ТОВ « Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця. З боку позичальника договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатору PS2879852 (а.с. 28-32, 107-111).

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 06.11.2019 року між ним та ТОВ «Алекскредит» в електронній формі був укладений договір споживчого кредиту №2879852 на підставі типової форми договору, запропонованої останнім, відповідно до якого відповідач зобов`язувався надати споживчий кредит в сумі 5000 грн., а споживач повернути кредит та сплатити відсотки за користування. Зазначав, що точний розмір відсотків під які отримувався кредит в Договорі зазначений не чітко. Підписання Договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позивача як споживача кредитної послуги з боку ТОВ «Алекскредит» через низку суттєвих порушень відповідачем, через невиконання переддоговірної роботи з позичальником та наявної невідповідності нормам законодавства України. Вказував, що його не було письмово повідомлено про кредитні умови Договору, які стосуються нарахування пені та штрафів, через що сума заборгованості за Договором становить 26000 грн., що в рази перевищує тіло кредиту та суперечить вимогам ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Стверджував, що Договір та Правила надання кредиту, які знаходяться на сайті відповідача є нічим іншим, як приховуванням інформації кредитором щодо умов кредитування. Використовуючи фото-відео матеріали, на яких зафіксовано позивача, та передаючи ці дані третім особам, відповідач порушує законодавство в сфері недоторканості його особистого життя, тому як не повідомляє яким саме чином інформація та фото-відео матеріали щодо нього будуть використані. Позивач вважав що такі умови Договору є несправедливими, суперечать закону та порушують права споживача, тому наявні підстави для визнання його недійсними з моменту укладення, що тягне за собою перерахунок сплачених коштів, а також те, що зміна пунктів Договору п.5.4., п.2.1.6., п.2.4.4., п.1.7.1., п.1.7.2., п.1.7.3., Розділ 7 «Інші умови Договору» вносять зміни у весь Договір, тобто змінюють основні умови Договору, що унеможливлює його належне виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як убачається з матеріалів справи 06.11.2019 року між ТОВ «Алекскредит» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 ( Позичальник) укладений договір про надання кредиту № 2879852 (далі - Договір) (а.с. 28-32, 107-111).

Договір містить посилання на Правила надання кредиту ТОВ « Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця. ( п.1.1. Договору)

Пунктами 1.2,1.3,1.4 Договору встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит на інші споживчі цілі без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору, сума кредиту складає 5000, 00 грн., кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.

Розрахунок зобов`язань позичальника із зазначенням строків виконання, умов кредитування, а також дати початку періоду, дати платежу ( дат закінчення періоду), загальної суми платежу, основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, розміру процентної ставки, орієнтовної реальної річної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, орієнтовної загальної вартості кредиту визначаються у Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього договору. ( п. 1.6. Договору)

Порядок нарахування процентів за користування кредитом та процентні ставки встановлено п.п. 1.7.1;1.7.2;1.7.3.; 1.7.4. п. 1.7. Договору.

Пунктом 3.1. договору сторони узгодили строк дії договору , а саме з 06.11.2019 до Кінцевої дати виконання Договору -03.06.2020 року ( включно)

Також, договір містить положення про порядок розрахунку процентів, права та обов`язки сторін, порядок і строки повернення кредиту та сплати інших платежів, відповідальність сторін, заключні положення, основні терміни. Додатком до Договору є графік платежів

У п.п. 7.5.1, 7.5.2. пункту 7.5. зазначено, що уклавши цей Договір, Позичальник заявляє та гарантує, що він усвідомлює та підтверджує, що умови Договору та Правил йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є зрозумілими та справедливими, під час укладання договору він не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

З боку позичальника договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатору НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 627 та ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Крім того, у відповідності з нормами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 року в справі №6-94цс13).

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, наданим доказам дав належну правову оцінку, правомірно визнав їх необґрунтованими та прийшов до правильного висновку про те, що оскаржуваний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняв надані відповідачем кредитні кошти, при цьому Товариство надало позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, а посилання ОСОБА_1 на порушення відповідачем ст. ст.9,4, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та несправедливість умов електронного кредитного договору, які містять умови про зміну витрат, зокрема плати за користування кредитом, та розміру відсотків, не підтверджене належними, допустимими і достатніми доказами щодо невідповідності цих умов вимогам Закону, в зв`язку з чим суд правильно відмовив у задоволенні позову через відсутність в оскаржуваних пунктах кредитного договору несправедливих умові нечесної підприємницької практики та відсутність підстав для визнання цього договору недійсним в цілому.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права і не може бути скасованим з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення Банком комісії за надання кредиту є грубим порушенням статтей 11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки сплати комісії умовами договору не передбачено.

Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача.

Позивачем не доведено суду, що оспорюваний договір містить умови, які є несправедливими, суперечить принципу сумлінності та є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Умови договору визначені на розсуд сторін, є результатом домовленості, а тому є обов`язковими для виконання.

Посилання позивача на безпідставне нарахування процентів за користування коштами після спливу строку дії договору, не свідчить про недійсність договору, а можуть бути підставою для оспорювання розміру нарахованої заборгованості.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 07 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 09 червня 2021 року.