ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5306/21 Справа № 205/8926/20 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2020 року акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 30 жовтня 2008 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Вказувало, що відповідно до п.п.3.2, 3.3 договору клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 10 000 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустила значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 14 вересня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 12 311,05 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 10 073,01 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 2 238,04 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 30 жовтня 2008 року, станом на 14 вересня 2020 року, у загальному розмірі 12 311,05 грн.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року позов АТ КБ ПриватБанк задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за договором без номеру від 30 жовтня 2008 року, станом на 14 вересня 2020 року, в розмірі 500 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким позов банку в цій частині задовольнити, в іншій частині залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що відповідач особистим підписом засвідчила, що згодна, що анкета-заява, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг вона ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді; з вказаної заяви вбачається бажання відповідача оформити на своє ім`я картку ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вказаної анкети-заяви відповідачеві відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/10 та видано кредитну картку Універсальна, яка в подальшому перевипускалася, таким чином підписання вказаної заяви без номеру від 30 жовтня 2008 року, здійснення дії щодо активації картки, користування картковим рахунком, перевипуск картки, зняття коштів та часткове погашення заборгованості свідчать про укладення сторонами кредитного договору; посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, зазначає, що закон не вимагає наявності підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами надання банківських послуг, зважаючи на те, що договором, укладеним між сторонами є договір приєднання; крім того, зазначає, що відповідачем 30 жовтня 2008 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна, 30 днів пільгового періоду, в якій сторони обумовили тип кредитної лінії, пільговий період, базову відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 3% в місяць (36% річних), розмір та порядок нарахування пені та штрафів, тощо, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів, зокрема в стягненні простроченого тіла кредиту, що складає 10 073,01 грн., яке за своє суттю є кредитними коштами, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором, а також безпідставно відмовив у стягненні відсотків по кредиту, суд не звернув увагу на те, що у матеріалах справи наявні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та наказ, яким ці умови затверджені у редакції чинній на час укладення договору та до якої приєднався відповідач, а також зважаючи на наявну в матеріалах справи підписану відповідачем довідку про умови кредитування, в якій зокрема міститься інформація щодо процентної ставки, умови щодо неустойки тощо), вважає, що суд всупереч вимог статті 534 ЦК України вважав, що усі платежі на погашення боргу мають бути зараховані в погашення боргу за тілом кредиту, в той час як підписана відповідачем довідка встановлює процентну ставку та обов`язок щодо сплати неустойки відповідачем у разі порушення ним умов договору.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк відповідач по справі не скористалася.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 12 311,05 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 жовтня 2008 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву.

Відповідно до заяви, позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які отримала в письмовому вигляді та ознайомилася, та які складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.19).

Крім того, позивачем до матеріалів позову додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 30 жовтня 2008 року, якою встановлено 30 днів строку пільгового періоду, базову відсоткову ставку в розмірі 3%, розмір щомісячного платежу в розмірі 7% заборгованості, комісію за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 1% тощо (а.с. 20).

Станом на 14 вересня 2020 року банком нараховано заборгованість у загальному розмірі 12 311,05 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 10 073,01 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 2 238,04 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Зазначав, що оскільки в заяві від 30 жовтня 2008 року, підписаній позичальником, визначений розмір кредитного ліміту в розмірі 500 грн., можливість збільшення розміру кредитного ліміту анкетою-заявою не передбачена, заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 10 073,01 грн. фактично сформована з відсотків, тобто не є тілом кредиту, докази фактичного їх зарахування на рахунок відповідача та їх використання відсутні, розрахунок в цій частині нічим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити, а тому підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту більшої за фактично отриманий згідно заяви-анкети відсутні.

Відмовляючи в стягненні прострочених процентів по кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг, не можуть вважатися невід`ємними частинами спірного договору, оскільки не підписані позичальником, докази, що саме з цими умовами та правилами відповідач ознайомилася, зрозуміла та погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку відсутні, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту» містить підпис невстановленої особи, встановити особу підписанта суд позбавлений можливості, в той час як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, зауважив, що в розрахунку заборгованості, який до речі не відповідає положенню ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року, розмір відсотків встановлений на рівні від 3,5% до 84%, проте згідно анкети-заяви розмір відсотків складає 3%.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на вищенаведені положення законодавства та на те, що сторони погодили в анкеті-заяві від 30 жовтня 2008 року розмір кредитного ліміту, а саме 500 грн., на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 30 жовтня 2008 року у розмірі 500 грн., що є тілом кредиту.

Довідка про встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту не може бути належним доказом на підтвердження збільшення розміру кредитного ліміту, оскільки не містить підпису позичальника, а також істотних реквізитів офіційного документу, зокрема дати її складення, даних особи, що її склала, печатки банківської установи.

Крім того, згідно цієї ж довідки вбачається, що станом на 04 травня 2020 року розмір кредитного ліміту складає 0,00 грн.

Доводи АТ КБ ПриватБанк що прострочене тіло кредиту є за своє суттю кредитними коштами, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором, є безпідставними, оскільки з доводів самого апелянта вбачається, що сума наданого кредитного ліміту складає 10 000 грн., в той час як прострочене тіло кредиту перевищує вказану суму та становить 11 073,01 грн., у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що прострочене тіло кредиту згідно системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та ч.1 ст.1054 ЦК України за своєю суттю є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту та нараховані на зазначену суму відсотки до стягнення не підлягають.

Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту», підписану відповідачем.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов

та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)

і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідач ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 тому відсутні підстави вважати, що остання була ознайомлена із ними.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг

з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови

та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі

№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (30 жовтня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Щодо доводів апелянта про встановлення процентної ставки за користування кредитом в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту», підписаній ніби-то відповідачем, то колегія суддів не може взяти до уваги вказаний доказ, оскільки відповідна заява дійсно хоча і містить підпис та збігається з датою підписання анкети заяви, проте з вказаної довідки встановити особу підписанта неможливо, оскільки остання не містить будь-яких реквізитів укладеного кредитного договору чи анкетних даних позичальника, що зводиться до припущення підписання вказаної довідки саме ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а підписана невстановленою особою Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту» не є належним та допустимим доказом.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Колегія суддів дійсно погоджується з доводами АТ КБ ПриватБанку щодо зазначення відсоткової ставки за користуванням кредиту в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості в анкеті-заяві, заповненої 30 жовтня 2008 року ОСОБА_1 (а.с.19 зворот), що обґрунтовує вимоги банку про стягнення заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 2 238,04 грн., в той же час вважає правильними доводи суду першої інстанції, що наданий, в обґрунтування розміру заборгованості за процентами по кредиту, розрахунок не містить сталої відсоткової ставки, нарахування процентів є різним, виходячи з того звичайна це відсоткова ставка чи прострочена.

В своєму позові банк просив стягнути заборгованість за простроченими відсотками, в той же час колегія суддів зауважує, що наданий банком розрахунок заборгованості містить підвищену відсоткову ставку на рівні 72% річних, що складає 6 відсотків на місяць, яка в подальшому неодноразово банком змінювалася, докази погодження підвищеної відсоткової ставки матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що нарахування вказаних відсотків здійснювалося на суму заборгованості, що перевищує суму встановленого кредитного ліміту, у зв`язку з чим, зважаючи на відсутність необхідних даних щодо наявності чи відсутності заборгованості за фактично отриманими позичальником коштами (500 грн.) на кожен місяць - самостійно обрахувати заборгованість по відсотками суду апеляційної інстанції не є можливим.

За таких обставин, підстав для стягнення процентів у розмірі, визначеному банком, колегія суддів не вбачає, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено заявлених вимог в цій частині.

Отже, в суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили розмір процентів за прострочення виконання зобов`язання саме в такому розмірі.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 червня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.