Дата документу 13.05.2021
Справа № 334/2716/20
Провадження № 2/334/538/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.

при секретарі судового засідання Алєйніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтований тим, що 30 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір позики, відповідно до якого гр. ОСОБА_3 отримав позику в розмірі 100000 грн. на термін до 29 жовтня 2019 року.

Зазначені обставини підтверджуються доданими до позовної заяви складеним Відповідачем власноруч та підписаним договором позики та боргової розписки від 30.05.2019р., згідно яких, Відповідач отримав відповідні кошти та зобов`язується повернути Позивачу позику в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. до 29.10.2019р.

13.03.2020 року на адресу Відповідача надіслано претензію, з вимогою повернути отримані кошти, так як час повернення коштів настав 29.10.2019р., з вимогою виконати зобов`язання по укладеному договору позики, але на момент подачі позову Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 100000 грн., судовий збір в сумі 1000 грн.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності. Підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відзив не надавався. До суду подавалося клопотання представника відповідача про долучення доказів, яке містить пояснення по суті справи. Так, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_3 працював в ТОВ «Торговий дім АВ» на посаді агента торговельного у віддаленому структурному підрозділі відділу продажу м. Запоріжжя. В процесі виконання покладених на нього обов`язків, начальник служби безпеки ТОВ «Торговий дім АВ» ОСОБА_2 примусив підписати договір позики від 30.05.2019 року та написати розписки від 30.05.2019 року про те, що відповідач нібито отримав 100000 грн. В момент підписання договору позики та розписки відповідач не міг правильно оцінити та зрозуміти зміст, характер і значення своїх дій, оскільки позивач здійснював тиск. Жодних грошей відповідач не отримував. В зв`язку із викладеним він звернувся до відділу поліції з заявою про початок кримінального провадження за ч.1 ст. 190 КК України щодо дій ОСОБА_2 .

На підставі ч. 5, ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.280 ЦПК України розглянути справу заочно.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено наступне.

30.05.2019 року між сторонами укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в позивача безвідсоткову позику в розмірі 100000 грн..

Відповідно до розписки ОСОБА_3 , відповідно до договору позики від ОСОБА_2 100000 грн., яку зобов`язався повернути вказану суму не пізніше,ніж 29.09.2019 року

Грошові кошти відповідачкою не повернуті, про що свідчить наявність боргового документу саме на руках у позивача.

Згідно із ч.2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановлений законом.

В силу вимог ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст.626 ЦК України) ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Підтвердження виконання зобов`язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у т.ч. видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Надані позивачем договір та розписка є підтвердженням укладення договору позики у письмовій формі.

За вказаних обставин суд вважає доведеним наявність обов`язку відповідача повернути позивачу суму боргу в розмірі 100000 грн.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 231 Цивільного кодексу України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини:

1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи;

2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі;

3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Жодних доказів того, що розписка складена під тиском, або ж під час її складення позивач не розумів значення своїх дій, останнім суду не надано.

Внесення правоохоронним органом відомостей до ЄРДР щодо дій ОСОБА_2 за ч.1 ст. 190 КК України за обставинами складення договору позики та розписки не є таким доказом, оскільки це вказує лише на звернення відповідача із відповідною заявою про вчинене кримінальне правопорушення та початок кримінального провадження.

Позивач не звертався до суду із позовом та не ставив перед судом питання про визнання договору недійсним з причин укладення його під тиском, погрозою, тощо, тобто під впливом насильства або під впливом тяжкої обставини. Вказане свідчить, що договір-розписка в силу статті 204 Цивільного кодексу України є дійсним, а тому підстави для відмови у задоволенні позовних вимог відсутні.

З урахуванням наведеного суд вважає доведеним позовні вимоги, які підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 898,89 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13 ,76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 . ІПН НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики в сумі 100000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 . ІПН НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1000,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Гнатюк