Справа № 644/664/21
Номер провадження 2/629/819/21
07.06.2021 року року Лозівський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Цендра Н.В.
за участю секретаря Торенко Ю.П.,
адвоката Горобець Р.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лозова в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 28 вересня 2020 року він уклав з відповідачем договір позики, за яким відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 113040,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 4000 доларів США. Передача грошових котів була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів, згідно якої кошти мають бути повернуті на першу його вимогу. 13 листопада 2020 року та 30 грудня 2020 року позивачем були направлені претензії про повернення грошових коштів за місцем реєстрації та проживання відповідача, які повернулись на адресу позивача як не вручені. Крім того, позивач декілька разів телефонував відповідачу з вимогою повернути грошові кошти. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув грошові кошти та не бажає добровільно повертати. В позасудовому порядку повернути гроші позивачу не вдалося, тому він змушений був звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином причини неявку не повідомив.
Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики 28 вересня 2021 року, за яким відповідач написав розписку про те, що отримав кошти у розмірі 113040,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 4000 доларів США, які мають бути повернуті на першу вимогу позивача. Позивач звертався до відповідача в телефонному режимі та направляв претензії про повернення грошових коштів, але відповідач не реагував, кошти не повернув. У зв`язку з чим просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, та пояснив, що він дійсно писав розписку на суму 4000 доларів, однак кошти від позивача не отримував. Зазначив, що працював у службі таксі позивача та потрапив у ДТП і йому нарахували суму збитку за розбиту машину, у зв`язку з чим був вимушений написати розписку. Так після ДТП, його завели в кабінет, де знаходилися два «дядьки», пояснили, що машина розбита і сказали написати розписку за розбиту машину, яку він і написав. Вказав, що був договір оренди автомобіля для роботи на таксі, договір йому не надали, привозив позивачу касу, йому нараховували зарплату, але як зрозумів потім це було не офіційно. Документів що працював у позивача не має, оскільки копію договору йому також не надали.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 28 вересня 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в національній валюті України еквівалентну на момент написання даної розписки 4000 доларів США та зобов`язався повернути грошові кошти на першу вимогу, що підтверджується оригіналом розписки. (а.с. 55)
Згідно копії претензії від 13 листопада 2020 року, вбачається, що позивач звертався до відповідача з проханням повернути грошові кошти, але дана претензія повернулись на адресу позивача як не вручена. (а.с. 6, 8, 9, 13).
Згідно копії претензії від 30 грудня 2020 року, вбачається, що позивач повторно звертався до відповідача з проханням повернути грошові кошти, але дана претензія повернулись на адресу позивача як не вручена. (а.с. 7, 10, 13-а).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше на встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строку та в порядку, що встановлені договором.
Зі змісту розписки від 28.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 кошти в національній валюті України еквівалентну на момент написання розписки 4000 доларів США та зобов`язався її повернути за першою вимогою. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що кошти передавалися в національній валюті в сумі 113 040 грн., що на момент написання розписки дорівнювало 4 000 доларам США
Відповідач не заперечував факт складання такої розписки.
Таким чином, враховуючи, що сторонами була дотримана письмова форма договору позики, тому розписка внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику, а отже факт укладення договору позики та передачі коштів доведений позивачем.
Разом з тим матеріали справи не містять відомостей про повернення суми боргу за розпискою від 28.09.2020 року.
Доводи відповідача про те, що він не брав кошти у позивача, а був вимушений написати розписку, оскільки розбив автомобіль, у зв`язку з чим йому виставили рахунок, суд вважає безпідставними, розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути обов`язку у вигляді повернення отриманих у позику коштів. Так на пропозицію суду надати підтверджуючі документи про те, що він працював у ОСОБА_1 , потрапив у ДТП, йому надавалась медична допомога у зв`язку з ДТП, відповідач повідомив, що в нього відсутні такі документи. На запитання суду чи звертався він до правоохоронних органів або до суду з метою оскаржити розписку написану ним 28.09.2020 р., відповідач повідомив, що ніде не звертався, оскільки вважав, що все вирішиться мирним шляхом.
Таким чином відповідач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надав належних доказів на підтвердження викладених ним обставин.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Судом було встановлено, що грошові кошти відповідач взяв у позивача у борг, проте у розписці не зазначено строк повернення цих коштів, а зазначено, що відповідач зобов`язується повернути їх за першою вимогою, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлено частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.
В розписці відповідач зазначив, що він проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що позивач 13.11.2020 р. та 30.12.2020 р. направляв претензії за місцем реєстрації та місцем проживання відповідача, в яких просив сплатити суму боргу. Однак доказів про отримання відповідачем вказаних претензій до суду надано не було. У зв`язку з чим пред`явленням вимоги щодо повернення грошових коштів, отриманих відповідачем згідно розписки від 28 вересня 2020 року, є звернення позивача до суду із цим позовом.
Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі вище викладеного, встановлюючи справжню правову природу укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, цей договір позики відповідач не оспорював, вимоги про визнання його недійсним не заявляв, беручи до уваги, що позивачем до суду був наданий оригінал боргової розписки, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань, у зв`язку з чим суд вважає позов про стягнення суми боргу в розмірі 113040 грн. та трьох процентів річних в розмірі 724,70 грн. обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1137,64 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики у розмірі 113040,00 грн. та 3 % річних у розмірі 724,70 грн.. Всього 113764,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 1137,64 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник позивача-адвокат Горобець Роман Миколайович, діє на підставі договору № 30/03/20 про надання професійної правничої допомоги від 06.04.2021 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Донецької області від 27.02.2019р. № 3, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 11.06.2021 року

Суддя Н.В.Цендра