ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/816/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс Банк», третя особа:приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка Ірина Валеріївна, про визнання договорів припиненими, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У серпні 2020 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Правекс Банк» (далі також - АТ «Правекс Банк», банк, відповідач) про визнання припиненими кредитного договору від 14.02.2007 № 1026-001/07Р від 14.02.2007, договору іпотеки від 15.02.2007 № 1026-001/07Р та зобов`язання повернути їй оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги позову мотивовані тим, що будь-які зобов`язання позивачки перед банком припинені 28.09.2016, коли нею було виконано рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, проте банк відмовляється видати довідку про відсутність заборгованості, не припиняє обтяження предмета іпотеки та не повертає оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, чим порушує її права.

Відповідач АТ «Правекс Банк» правом на подання відзиву не скористався, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, у якій просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка Ірина Валеріївна, правом на подання пояснень щодо позову не скористалась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою від 17.08.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 16.02.2021.

В підготовчому засіданні 16.02.2021 суд встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 26.04.2021.

18.03.2021 від представника позивачки ОСОБА_2 надійшло клопотання про приєднання додаткових доказів.

22.04.2021 від відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

26.04.2021 від представника позивачки ОСОБА_2 надійшло клопотання про витребування доказів.

В підготовчому засіданні 26.04.2021 суд задовольнив клопотання про приєднання додаткових доказів; частково задовольнив клопотання про витребування доказів - витребував від КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію про реєстрацію права власності на предмет іпотеки та копії правовстановлюючих документів; відмовив у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю; закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 18.08.2021.

27.07.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 04.11.2021.

03.09.2021 від КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надійшли витребувані судом документи.

01.11.2021 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

04.11.2021 від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

14.02.2007 між акціонерним комерційним банком «Правекс Банк» (банком), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс Банк», яке в подальшому змінило найменування на акціонерне товариство «Правекс Банк», та ОСОБА_1 (позичальником) було укладено кредитний договір № 1026-001/07Р, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит для споживчих цілей в розмірі 20 000 дол. США зі сплатою за користування кредитними коштами 12% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 14.02.2020 (далі також - кредитний договір).

Згідно з умовами, визначеними у пунктах 4.1., 4.2. кредитного договору, позичальник зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом щомісячно, рівними частинами - по 129 дол. США грн., та щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось іпотекою згідно з укладеним 15.02.2007 між банком (іпотекодержателем) та позивачкою (іпотекодавцем) договором іпотеки № 1026-001/07Р, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. за реєстровим номером № 54ц.

Відповідно до умов договору позивачка передала банку в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (далі також - предмет іпотеки).

Сторони договору іпотеки погодили, що іпотекою забезпечується виконання іпотекодавцем в повному обсязі своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором № 1026-001/07Р від 14.02.2007 та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості (пункт 1.1.договору іпотеки).

При нотаріальному посвідченні договору іпотеки до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек щодо предмета іпотеки було внесено записи про обтяження, а саме: № 4505542 від 15.02.2007 (Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна); № 4505458 від 15.02.2007 (Державний реєстр іпотек);

У зв`язку з порушенням позивачкою зобов`язань по поверненню кредиту та сплати процентів у встановлені договором терміни банк звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа № 753/20931/13-ц).

30.04.2014 суд ухвалив у цій справі рішення про задоволення позову ПАТ «КБ «Правекс Банк» в повному обсязі. Цим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 22.11.2011, в загальному розмірі 148 212,28 грн., яка складається із: 128 366,80 грн. (еквівалент 16 077 дол. США) - заборгованість за кредитом; 2 722,72 грн. (еквівалент 341 дол. США) - заборгованість за відсотками; 11 074,50 грн. (еквівалент 1 387 дол. США) - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 5 052,25 грн. (еквівалент 758 дол. США) - пеня на суму несплачених відсотків, а також судові витрати в сумі 1 482,12 грн.

За вищевказаним рішенням суду було видано виконавчий лист, який банк пред`явив до примусового виконання.

З наданих позивачкою банківської квитанції та постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2016 вбачається, що рішення суду було виконане боржником в повному обсязі 28.09.2016.

У липні 2020 р. ОСОБА_1 , яка вважає свої зобов`язання за кредитним договором виконаними, звернулася до АТ «Правекс Банк» з заявою, у якій просила надати їй довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором, припинити обтяження предмета іпотеки та повернути правовстановлюючі документи на предмет іпотеки.

Листом від 09.07.2020 банк повідомив позивачку, що зняти заборону відчуження та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно можливо лише за умови погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 484,10 дол. США, що і послугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

IV. Мотивувальна частина.

У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких припинення правовідношення.

Як випливає з назви, такий спосіб захисту застосовується в разі попереднього виникнення правовідношення і в процесі його існування, що відповідає змісту припинення дії договору або його окремих положень, наслідки чого застосовуються з часу набрання рішенням законної сили.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України).

Згідно з нормою частини 2 статті 1050 ЦК України прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до статті 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у низці своїх рішень (постанов) системно проаналізував положення вищенаведених правових норм в їх сукупності та сформулював правову позицію, суть якої полягає у тому, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору та позбавляє кредитора права на нарахування процентів, пені та інших передбачених кредитним договором сум, фактичне повне виконання судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми кредитної заборгованості свідчить про припинення кредитних зобов`язань на підставі статті 599 ЦК України, проте у випадку невиконання чи виконання не повному обсязі судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора останній має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України (постанови від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13-ц), від 12.09.2018 (справа № 186/1974/14-ц), від 19.09.2018 (справа № 643/16336/16-ц), від 17.10.2018 (справа № 308/10886/15), від 20.02.2019 (справа № 758/13462,15-ц).

За обставинами справи установлено, що банк скористався наданим йому договором та законом правом вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізував його шляхом звернення з позовом до суду.

Своїми діями відповідач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені і навіть валюти зобов`язання, що засвідчено у рішенні суду.

Рішення суду, на підставі якого зобов`язання сторін із договірних трансформувалися у зобов`язання, пов`язані з виконанням рішення суду, було виконано позивачкою у повному обсязі 28.09.2016, а відтак з вказаної дати її грошові зобов`язання перед відповідачем припинилися.

Судом установлено факт прострочення виконання позивачкою грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, проте вказана обставина не має правового значення для вирішення цієї справи, оскільки судом не ухвалювалися рішення про стягнення з позивачки сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України, стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України).

За приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до положень статті 17 цього Закону іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що іпотека як різновид застави є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому правочин щодо її встановлення має юридичне значення тільки тоді, коли має юридичну силу основне зобов`язання.

Такий висновок суду кореспондує положенню пункту 5.3. договору іпотеки, яким визначено, що договір діє до повного розрахунку іпотекодавця з іпотекодержателем за основним зобов`язанням.

Отже ураховуючи, що внаслідок заявлення відповідачем в судовому порядку вимог про дострокове виконання усіх зобов`язань за кредитним договором та ухвалення відповідного рішення суду дія кредитного договору припинилася, та відбулась заміна зобов`язань позивачки за цим договором зобов`язаннями, пов`язаними з виконанням рішення суду, які виконані нею в повному обсязі, припинилися і відносини іпотеки, яка забезпечувала виконання кредитного зобов`язання.

Нормою статті 4 Закону України «Про іпотеку» на іпотекодержателя покладено обов`язок звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-VI), дія якого поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень Закону № 1952-VI (статті 4, 10, 24, 31-2) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, державній реєстрації прав підлягають, зокрема, іпотека та заборона відчуження нерухомого майна, а наявність уДержавному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зареєстроване обтяження нерухомого майна є підставою для відмови у державній реєстрації прав, пов`язаних з відчуженням такого майна.

Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 282/20595, обов`язковою умовою вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна є відсутність заборони на його відчуження.

За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), проте жодних заперечень проти позову та доказів на спростування доводів позову, в тому числі і щодо утримання банком оригіналів правостановлюючих документів на предмет іпотеки, суду не надано.

Зміст листа банку, наданого у відповідь на звернення позивачки з приводу припинення обтяження предмета іпотеки, свідчить про невизнання банком факту припинення кредитних зобов`язань та зобов`язань іпотеки.

Отже ураховуючи, що наявність чинного обтяження предмета іпотеки на підставі договорів, які на цей час припинили свою дію, невчинення відповідачем дій щодо реєстрації припинення іпотеки та утримання у себе оригіналів правостановлюючих документів на предмет іпотеки порушує право позивачки на розпорядження своєю власністю, це право підлягає судовому захисту.

Позивачка просить захистити її право шляхом визнання договорів припиненими, проте ураховуючи, що такий спосіб захисту порушеного права не в повній мірі відповідає способам захисту, передбаченим законом, суд, виходячи із загальних засад цивільного та цивільного процесуального законодавства та визначених законом способів захисту цивільних прав, вбачає підстави для поновлення порушених прав позивачки позовом шляхом визнання припиненими її зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненою іпотеки, що виникла на підставі іпотечного договору, та зобов`язання відповідача повернути оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 2 523 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) по кредитному договору № 1026-001/07Р від 14.02.2007, укладеному з Акціонерним комерційним банком «Правекс Банк»().

Визнати припиненою іпотеку об`єкта житлової нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки № 1026-001/07Р, укладеного 15.02.2007 між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та Акціонерним комерційним банком «Правекс Банк»(), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. за реєстровим номером № 54 ц.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Правекс Банк»(код юридичної особи: 14360920) повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) оригінали правовстановлюючих документів на об`єкт житлової нерухомості, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,.

Стягнути з Акціонерного товариства «Правекс Банк»(код юридичної особи: 14360920, місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 2 523 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: