УХВАЛА

05 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 175/2161/17

провадження № 61-3985св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Юна промислово-фінансова компанія», ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - приватне підприємство «Ріелтіс Груп»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Лаченкової О. В., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юна промислово-фінансова компанія» (далі - ТОВ «Юна промислово-фінансова компанія») та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 14 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 5 000 000,00 грн, в рахунок забезпечення виконання якого останній передав ОСОБА_1 в іпотеку на підставі укладеного між ними договору іпотеки нежитлове приміщення поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв. м, 301-311, 313-319, загальною площею 445,9 кв. м, 402-404, загальною площею 37,4 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 16 договору іпотеки від 14 червня 2017 року іпотекодержатель має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Посилаючись на неналежне виконання умов договору, ОСОБА_1 , яка є директором ТОВ «Юна промислово-фінансова компанія», просила суд:

- у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 14 червня 2017 року, яка становить 5 000 000,00 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки та визнати за ОСОБА_1 та ТОВ «Юна промислово-фінансова компанія» право власності на нежитлове приміщення поз.101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв. м, 301-311, 313-319, загальною площею 445,9 кв. м, 402-404, загальною площею 37,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 14 червня 2017 року, яка становить 5 000 000,00 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки та визнати за ОСОБА_1 та ТОВ «Юна промислово - фінансова компанія» право власності на квартиру, розташовану АДРЕСА_2 ;

- припинити право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв. м, 301-311, ПЗ-319, загальною площею 445,9 кв. м, 402-404, загальною площею 37,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року у складі судді Воздвиженського О. Л. позовні вимоги задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 14 червня 2017 року, яка становить 5 000 000,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв. м, 301-311,113-319, загальною площею 445,9 кв. м, 402-404, загальною площею 37,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв. м, 301-311, 313-319, загальною площею145,9 кв.м, 402-404, загальною площею 37,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В інший частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позики і наявністю в нього заборгованості позикодавець набув право звернення на предмет іпотеки. Порушені майнові права ОСОБА_1 , як іпотекодержателя, підлягають захисту шляхом визнання права власності на майно іпотекодавця ОСОБА_2 , яке передане ним в іпотеку за договором іпотеки від 14 червня 2017 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року за наслідками розгляду апеляційної скарги приватного підприємства «Ріелтіс Груп» заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року скасовано в частині задоволення позову ТОВ «Юна промислово-фінансова компанія» та ОСОБА_1 , ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позову шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, оскільки на момент ухвалення рішення місцевим судом ОСОБА_2 не був власником спірного майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, справу направити на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга свідчить про те, що постанова апеляційного суду оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог щодо звернення стягнення та визнання права власності на нежитлове приміщення. В іншій частині не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у справах № 758/824/17, № 910/10987/18, 911/2635/17, 910/22354/15, 910/18705/17, 911/2635/17, 910/22354/15, та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду № 62/112.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02 червня 2020 року відкритокасаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Дніпровського районного суду Дніпропетровської області справу № 175/2161/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юна промислово-фінансова компанія», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Касаційне провадження відкрито з підстав посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у справах № 758/824/17, № 910/10987/18, 911/2635/17, 910/22354/15, 910/18705/17, 911/2635/17, 910/22354/15, та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду № 62/112.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що14 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого останній узяв у борг грошові кошти в сумі 5 000 000,00 грн строком на один місяць - до 14 липня 2017 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за договором позики у цей же день між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М. Є., за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_1 нежитлове приміщення поз.101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв. м, 301-311, 313-319, загальною площею 445,9 кв. м, 402-404, загальною площею 37,4 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 16 договору іпотеки від 14 червня 2017 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Позиція Верховного Суду

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

ОСОБА_1 , яка є іпотекодержателем спірного майна на підставі договору іпотеки, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , який є іпотекодавцем за цим договором, про визнання за нею права власності на предмет іпотеки з огляду на неповернення позичальником боргу за договором позики.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду, встановив, що на момент його ухвалення ОСОБА_2 не був власником спірного майна. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстраціє права власності власником іпотечного майна з 01 червня 2017 року є ПП «Ріелтіс Груп».

Оскільки у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом в межах заявлених позовних вимог як відповідачі., апеляційний суд відмовив у позові.

Висновки у постановах Верховного Суду у справах № 758/824/17, № 910/10987/18, 911/2635/17, 910/22354/15, 910/18705/17, 911/2635/17, 910/22354/15, та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду № 62/112, на які посилається заявник у касаційній скарзі та на підставі яких відкрито касаційне провадження, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.

Керуючись статтями 260, 396, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження в справі № 175/2161/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юна промислово-фінансова компанія», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун