Провадження № 22-ц/802/663/21 Категорія: 30 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

особа, яка не приймала участі у справі ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 , поданої в її інтересах представником ОСОБА_7 , на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та визнання права власності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2016 року він на підставі письмового нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу придбав у відповідача дві земельні ділянки площею 0,1200 га кожна, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область, кадастрові номери: :01:001:4266 та :01:001:4602 за ціною 83800,00 грн. Відповідно до даного договору відповідач зобов`язався до 10.07.2016 року нотаріально посвідчити вказаний договір та передати йому технічну документацію на земельні ділянки.

Крім того, відповідно до складеної розписки 10.03.2016 року ОСОБА_6 згідно з договором купівлі-продажу, отримав від нього грошові кошти в сумі 83800 грн. та зобов`язався виконати умови договору у найкоротші терміни, оформивши належним чином правовідносини, що між ними склалися.

Однак, відповідач відповідну технічну документацію на земельні ділянки не передав, а від нотаріального посвідчення договору ухиляється, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність грошових коштів для цього.

Вказує, що він фактично володіє вказаними земельними ділянками, але зареєструвати право власності на них та належним чином розпорядитись придбаним майном не може, оскільки укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, хоча умови договору ними виконано у повному обсязі.

Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу земельних ділянок, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область, кадастрові номери: :01:001:4266 та :01:001:4602, укладений 10.03.2016 року між ним та ОСОБА_6 та визнати за ним право власності на дані земельні ділянки.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року позов задоволено.

Ухвалено визнати дійсними договір купівлі-продажу земельних ділянок, що знаходяться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область, кадастрові номери: :01:001:4266 та :01:001:4602, укладений 10.03.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ..

Визнано за ОСОБА_1 право власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:4266, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область та земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:4602, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 , просить рішення суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову в даній справі відмовити.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, особу , яка не брала участі у справі та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1999 року.

16 березня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована с. Боратин, Луцького району Волинської області , загальною площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:001:4602, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І.П. за зареєстрований за № 455.

Відповідно до ч. 2 п. 9.3 Договору покупець набуває дану земельну ділянку за згодою своєї дружини ОСОБА_4 , яка посвідчена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П. 16.03.2020 року за № 455 ( а.с. 12-13).

24 листопада 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, що розташована с. Борпатин, Луцького району Волинської області , загальною площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:001:4266, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецькою І.Ю. та зареєстрований за № 847.

Відповідно до п. 17 Договору, цей правочин укладається за наявності згоди дружини ОСОБА_4 на покупку її чоловіком ОСОБА_6 вказаної земельної ділянки, про що вона дала заяву справжність підпису на якій засвідчена нотаріально, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецькою І.Ю. 24.11.2012 року за реєстром № 846 ( а.с.10-11).

З витягу з Державного реєстру правочинів від 16.03.2010 року вбачається, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2010 року набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:4602, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область та на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2012 року набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:4266, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область (а.с. 10-15).

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

За загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Таким чином земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:4266, :01:001:4602 були придбані під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 .

Згідно з частиною третьою статті 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

10.03.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено письмовий нотаріально не посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у відповідача ОСОБА_6 дві земельні ділянки, площею 0,1200 га кожна, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область, кадастрові номери: :01:001:4266 та :01:001:4602 за ціною 83800,00 грн, які продавець отримав від покупця в повному обсязі до моменту підписання договору (а.с. 16, 17).

10.03.2016 року, ОСОБА_6 було написано розписку, що він згідно договору купівлі-продажу, отримав від позивача грошові кошти в сумі 83800,00 грн, зобов`язався до 03.07.2016 року нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу (а.с. 18).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, а положення діючого законодавства не передбачають можливості зобов`язання сторони правочину примусово здійснити його нотаріальне посвідчення.

Аналізуючи встановлені обставини слід вважати, що земельні ділянки, які стали предметом договору, щодо якого заявлені вимоги про визнання його дійсним, є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .. За таких обставин при відчужені спірних земельних ділянок у будь-який спосіб, в обов`язковому порядку, як це передбачено положеннями ст. 65 СК України, потребувалась на це згода одного з подружжя. Матеріали справи не містятьь доказів, які б свідчили, що при укладені між позивачем та відповідачем 10.03.2016 року договору купівлі-продажу земельних ділянок в с. Боратин Луцького району отримувалась згода ОСОБА_4 .. При цьому в суді апеляційної інстанції апелянт у категоричній формі заперечила про обізнаність щодо укладення такого договору, а відповідно надання своєї згоди на таке укладення. При цьому ОСОБА_4 , вказуючи про напружені стосунки з ОСОБА_6 , зазначила, що не знала про наявність такого договору та про зміну власника земельної ділянки. Такі твердження апелянта ні представником відповідача, ні позивачем та його представником не спростовані.

Окрім того, вказуючи про виконання у повному обсязі умов укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі продажу земельних ділянок в с. Боратин Луцького району, зокрема передачу та отримання коштів, які передбачені договором та розпискою, сторони не довели, що такі кошти витрачені в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що б давало можливість стверджувати про створення обов`язків для ОСОБА_4 відповідно до положень ч. 4 ст. 65 СК України.

З врахуванням викладеного, за відсутності згоди ОСОБА_4 , отриманої у передбаченому законом порядку на відчуження майна співвласником якого вона була, такий договір не може вважатись правомірним.

Твердження позивача про ухилення ОСОБА_6 від нотаріального посвідчення договору-купівлі продажу земельних ділянок, є голослівними та бездоказовими, зважаючи навіть на ті обставини, що представник відповідача, який має спілкування з ОСОБА_6 з`являвся у судові засідання та визнавав позов, що надавало можливість сторонам погодити та укласти вказаний договір у передбаченому Законом порядку нотарільно посвідчивши такий.

У відповідності до ст. 132 ЗК України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім`я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) права та обов`язки сторін; ж) кадастровий номер земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку. Додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась).і ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 3ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 220 ЦК в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Правила ст. 220 ЦК не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню, оскільки за змістом ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з моменту його посвідчення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, на зазначені положення закону уваги не звернув, не визначився щодо характеру спірних правовідносин, не врахував, що договір купівлі-продажу земельних ділянок, укладений 10 березня 2016 року, відповідно до ст. 657 ЦК підлягав нотаріальному посвідченню, тому не може бути визнаний дійсними на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК, а отже, немає підстав для визнання права власності на нерухоме майно, відчужене за цим договором.

За таких обставин колегія суддів визнала, що під час вирішення справи суд неправильно застосував норми матеріального права, а тому ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану в її інтересах представником ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: