ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1551/21 Справа № 191/4900/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за розпискою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за розпискою.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 13.07.2018 року вона передала кошти відповідачу, завдаток за купівлю її будинку у сумі 40 000 грн, про що нею було написано розписку про передачу коштів та відповідачем було написано власноруч розписку про отримання коштів завдаток за будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Саме на цих умовах вони і уклали усний договір. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч написала їй розписку у якій зазначила, якщо купівля-продаж не відбудеться з її вини то відповідач зобов`язується повернути завдаток та отримала гроші.

16.08.2018 року, позивач передала відповідачу при свідку ОСОБА_3 кошти у сумі 6 000 грн - другу частину завдатку за будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Всього позивач передала відповідачу гроші у сумі 46 000 грн.

Весь цей час вона постійно йшла на зустріч відповідачу ОСОБА_1 приймаючи пропозиції щодо купівлі її будинку.

При останньому спілкуванні з відповідачем, їй не зрозуміла її позиція до продажу будинку за який вона отримала завдаток. Відповідач не відповідає на телефонні дзвінки та уникає спілкування з позивачем.

25.09.2018 року позивач звернулася до Синельниківського ВП ГУНП з заявою про вчинене відповідачем ОСОБА_1 кримінальне правопорушення відносно неї.

06.11.2018року позивач на свою домашню адресу отримала відповідь Синельниківського відділу поліції, що розгляд справи припинено у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення та пропонують звернутися для подальшого розгляду справи до суду.

24 жовтня 2018 року на домашню адресу відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), позивачем було направлено поштою (замовна, з зворотнім повідомленням, з описом вкладення) досудова вимога.

Станом на 11 грудня 2018 року відповідач уникає зустрічі з позивачем і вона вважає, що таким чином вона не бажає добровільно повертати їй гроші у сумі 46000 грн.(сорок шість тисяч) які вона раніше їй заплатила у вигляді завдатку за житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду.

Відповідач ОСОБА_1 згідно розписки визнає, що отримала завдаток за її будинок.

Згідно ч.1 ст.571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язана їй відшкодувати (повернути) завдаток у розмірі 46 000 грн та додатково сплатити їй суму у розмірі завдатку, а саме 46 000 грн, всього на суму 92 000 грн та просила суд стягнути з відповідача зазначену суму та судові витрати.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 авансову суму в розмірі 40 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Зазначає, що між сторонами було відсутнє зобов`язання на підставі договору, а тому положення закону щодо завдатку не застосовуються у даному випадку. Разом з цим, загальні положення про повернення майна, у зв`язку з його набуттям, збереженням без достатньої правової підстави визначені ст. ст. 1212, 1213 ЦК України. З цих підстав позивачем позов не заявлявся.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає запотрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 13.07.2018 року ОСОБА_1 отримала завдаток в сумі 40 000 грн від ОСОБА_2 за будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Суму, яка залишилася в розмірі 40 000 грн ОСОБА_2 зобов`язалася виплачувати щомісячно протягом 6 (шести) місяців з серпня 2018 року по січень 2019 року в сумі по 6000 грн. з 07 по 12 число на особистий рахунок ОСОБА_1 . В зазначеній розписці ОСОБА_2 зазначила, що, якщо купівля продаж будинку не відбудеться за її виною, то їй завдаток не повертається (а.с.9)

Відповідно до розписки від 13.07.2018 року ОСОБА_2 дала ОСОБА_1 завдаток у сумі 40000 (сорок тисяч) грн. за будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Суму, яка залишилася в розмірі 40000 (сорок тисяч)грн. ОСОБА_2 зобов`язалася виплачувати щомісячно протягом 6 (шести) місяців з серпня 2018 року по січень 2019 року в сумі 6000 грн з 07 по 12 число на особистий рахунок ОСОБА_1 . В зазначеній розписці ОСОБА_1 зазначила, що, якщо купівля продаж будинку не відбудеться за її виною, то вона зобов`язується повернути завдаток (а.с.8).

Згідно досудової вимоги від 24.10.2018 року, адресованої ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 звернулася письмово до відповідача з пропозицією у 5 денний строк з часу отримання даної вимоги, виконати взяті на себе зобов`язання або повернути кошти, які ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 у вигляді завдатку за купівлю її будинку, та повернути їй кошти у розмірі 46 000 грн (а.с.10-11).

Відповідно до листа начальника Синельниківського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області на адресу ОСОБА_2 , вбачається, що заява останньої від 25.09.2018 року була розглянута, розгляд припинено у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, рекомендовано звернутися до суду, так як у вказаному факті вбачаються ознаки цивільно-правових відносин (а.с.13).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив обґрунтованості вимог щодо стягнення грошової суми у розмірі 40 000 гривень з відповідача, які остання отримала у рахунок належних за основним договором платежів (аванс).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, правила ч. 1 ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Така правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82 цс13.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності укладеного у передбаченій законом формі договору.

Судом встановлено, що між сторонами склалися відносини з приводу укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, який у передбаченій законом формі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому.

Оскільки сторонами договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем грошова сума в розмірі 40 000 грн є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню позивачеві.

За такого спірні правовідносин регулюються саме ст. 570 ЦК України.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин статті 1212, 1213 ЦК України є помилковими.

Так, згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 03 червня 2015 р. по справі № 6-100цс15, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Оскільки між сторонами склалися правовідносини з приводу купівлі-продажу належного відповідачу будинку, але укладення договору у встановленій законом формі не відбулося, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 570 ЦК України виключає можливість для залишення авансу за відповідачем, таке є підставою для його стягнення на користь позивача.

Таким чином, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а саме, що позивач просив про стягнення переданих відповідачеві коштів, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу, на підтвердження укладення якого в майбутньому та в рахунок належних за яким платежів були передані кошти, неукладений в установленому законом порядку, дійшов до правомірного висновку, що 40 000 грн є авансом, та вірно застосував норму права, яка регулює спірні правовідносин ч. 2 ст. 570 ЦК України

При цьому зазначений висновок не свідчить про те, що суд вийшов за межі позовних вимог.

Така позиція суду відповідає роз`ясненням, які надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», про те, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Зважаючи на докази, що підтверджують отримання відповідачем спірних коштів в розмірі 40 000, та відсутність доказів повернення коштів позивачу, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача вказану суми.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року, в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: