Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 червня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Тішкіної Р.Г.,

Справа № 521/17204/20

Провадження № 2/521/1219/21

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1

Представник ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за яким просить визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 44,0 кв. м, житловою площею 31,5 кв. м, реєстраційний номер майна 6236194; Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 1275,30 гривень та витрати на правову допомогу, пов`язану із досудовим врегулюванням та розглядом справи в суді в розмірі 13865,00 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

07 серпня 2014 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 10 вересня 2019 року ОСОБА_3 - дочка померлого ОСОБА_4 звернулась до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою № 1644 про прийняття спадщини за законом до майна ОСОБА_4 . 10 жовтня 2019 року з аналогічною заявою до вказаної нотаріальної контори звернулась дружина померлого - ОСОБА_1 . Позивач і Відповідач є спадкоємцями першої черги. Інших спадкоємців першої черги немає.

Однак, як встановлено після заведення спадкової справи, відповідач не подала правовстановлюючі документи на належну частину квартири померлого. Оригінали правовстановлюючих документів знаходяться на зберіганні у відповідача. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за померлим ОСОБА_4 рахується ј частини в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 44 м. кв., житлова 31,5 м. кв., набута померлим на підставі договору купівлі-продажу р№ 10-2708 від 13.08.2004 року, посвідчений Першою Одеською державною нотаріальною конторою реєстраційний номер майна 6236194. Інше майно, яке б складало спадкову масу відсутнє.

22 травня 2020 року позивач отримала від державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повідомлено, що в зв`язку з неподанням документу, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на ј частку вищевказаної квартири, що передбачено ст. 68 Закону України «Пре нотаріат» та п. 4.14, 4.15, 4.20 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку спірної квартири.

В подальшому ОСОБА_1 в особі свого представника неодноразово зверталась до ОСОБА_3 з пропозицією надати до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на належну частку в квартирі ОСОБА_4 02 вересня 2020 року ОСОБА_3 отримала засобами кур`єрської доставки Нова пошта претензію про необхідність надання правовстановлюючих документів до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса, або ж передати другому спадкоємцю за законом першої черги ОСОБА_1 (або її уповноваженому представнику за довіреністю) для подачі нотаріусу, що веде спадкову справу після померлого ОСОБА_4 . Цього ж числа в межах адвокатського офісу адвоката Павленко А.Л. проведено зустріч з ОСОБА_3 та її матір`ю з приводу спірного питання у спадкуванні частки майна, належного її померлому батьку.

08 вересня 2020 року ОСОБА_3 повторно відвідала адвокатський офіс адвоката Павленко А.Л. та за результатами зустрічі попередньо досягнута домовленість в тому, що відповідач готова виплатити фінансову компенсацію довірительці позивача за її долю у спадщині, що відкрилась після смерті її батька, а саме за 1/8 частини в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 44 м. кв., житлова 31,5 м. кв. та обговорено інші юридичні питання. 11 вересня 2020 року в межах офісу була проведена зустріч з представником ОСОБА_3 , за результатами якої домовленості досягнуті не були щодо можливого компромісу, при цьому вирішено, що останній продовжить спілкування з відповідачем із наданням позивачу зворотнього зв`язку про прийняті рішення. Тривалий час будь-яких дієвих заходів ані ОСОБА_3 , ані її представником не вжито. 05 жовтня 2020 року в листуванні засобами месенджера Вайбер було повідомлено відповідачем представнику позивача, що остання воліє всі питання з позивачем вирішувати тільки в судовому порядку.

Відповідач в судове підготовче судове засідання з`явилася, заявила клопотання про огляд судом оригіналів документів, копії яких надані позивачем до матеріалів справи. Відповідачу ОСОБА_3 надано судом додатковий час для надання відзиву на позов.

Судом завірені копії документів, які наявні в матеріалах справи 21.04.2021 р., а саме: Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (а. с. 10), Свідоцтво про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а. с. 11), Постанова державного нотаріуса Михальової Л.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 15), Довідка про склад сім`ї та реєстрації № 859 від 10.06.2019 р. (а. с. 16), Акт про факт проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 17), Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 15.04.2021 р. (а . с. 116).

На розгляд справи відповідач не з`явилася, відзив на позов не подала.

Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, просила позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

07 серпня 2014 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що 07 серпня 2014 року видано відповідне свідоцтво Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 29 травня 2019 року, запис №5900.

10 вересня 2019 року ОСОБА_3 - дочка померлого ОСОБА_4 звернулась до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою № 1644 про прийняття спадщини за законом до майна ОСОБА_4 .

10 жовтня 2019 року з аналогічною заявою до вказаної нотаріальної контори звернулась дружина померлого - ОСОБА_1 .

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 1261 ЦК України, є його дружина - ОСОБА_1 , позивач по справі, та його дочка - ОСОБА_3 , відповідач по справі.

Інших спадкоємців першої черги немає.

Після заведення спадкової справи, відповідач не подала правовстановлюючі документи на належну частину квартири померлого. Оригінали правовстановлюючих документів перебувають на зберіганні у відповідача.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за померлим ОСОБА_4 рахується ј частини в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 44 м. кв., житлова 31,5 м. кв., набута померлим на підставі договору купівлі-продажу р№ 10-2708 від 13 серпня 2004 року, посвідчений Першою Одеською державною нотаріальною конторою реєстраційний номер майна 6236194.

Таким чином, позивач та відповідач мають право на отримання у спадщину по 1/8 частини спірної квартири.

Інше майно, яке б складало спадкову масу, відсутнє.

22 травня 2020 року позивач отримала від державного нотаріусі Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повідомлено, що в зв`язку з неподанням документу, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на ј частку вищевказаної квартири, що передбачено ст. 68 Закону України «Пре нотаріат» та п. 4.14, 4.15, 4.20 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку спірної квартири.

Сторони робили спробу врегулювати спір в досудовому порядку, але згоди не дійшли.

У відповідності до ч 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна, згідно із ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України передбачає, що розміри частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача має бути стягнутий судовий збір в сумі 1275,30 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У позові ОСОБА_1 зазначила, що судові витрати позивача складатимуться з витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги під час розгляду даної справи попередньо визначеною сумою 13865,0 грн.

При цьому орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката розраховуватиметься відповідно до кількості часу, витраченого за надання такої допомоги, виходячи з вартості однієї години, яка дорівнює 1250,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1216 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1259, 1261 - 1265, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296 - 1298 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 13, 141, ч. 4 ст. 206, ст. ст. 263, 265, 268, 315, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за Державним реєстром фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2 ) право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 44,0 кв. м., житловою площею 31,5 кв. м, реєстраційний номер майна 6236194.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 1275,30 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 11 червня 2021 року.

СУДДЯ В. К. Гуревський