Справа № 361/4943/16-ц
Провадження № 8/361/12/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 травня 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою позивача ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами у справі №361/4943/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та визнання права власності,

установив:

В лютому 2021 року представник позивача адвокат Заворотнюк М.С. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення в справі №361/4943/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та визнання права власності.

Заявник зазначав, що 21.10.2016 р. Броварським міськрайонним судом Київської області у справі №361/4943/16-ц було постановлено рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2020 р. у справі №361/6011/16-ц судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах.

Таким чином, в межах справи №361/6011/16-ц було встановлено обставини, які мають значення для розгляду даної справи та змінюють підстави, з яких суд виходив при винесенні рішення у справі №361/4943/16-ц.

Необхідність визнання договору недійсним зумовлена наявністю у сторін оригіналів примірників договорів, що дозволяє здійснити реєстрацію права власності, навіть за умови встановлення судом нікчемності правочину, однак за відсутності відповідного рішення суду.

Таким чином, ефективним способом захисту прав позивача буде саме визнання оспорюваного договору недійсним.

Посилаючись на викладене, заявник просив суд задовольнити заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, скасувати рішення по справі №361/4943/16-ц від 21 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення в справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Заворотнюк М.С. не з`явилися, про час та місце розгляд справи повідомлялися належним чином. Представник направив до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, заявлені вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином.

При розгляду справи, щодо перегляду якої позивачем було подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами, судом було встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАГСу Мінського району м. Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 1994 року, визнано недійсним шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 30 вересня 1993 року у відділі РАЦСу Мінського району м. Києва, актовий запис №893.

Зважаючи на вказане рішення, яке набрало законної сили, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В 2010 році позивач побудувала нежитлову будівлю (кафе), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належним чином оформила право власності на неї, що підтверджується Сертифікатом відповідності №00001601 від 22 грудня 2010 року та Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05 січня 2009 року.

25 липня 2012 року між сторонами було укладено договір про поділ нежитлової будівлі, яка знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, а саме: кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А, зареєстровано в реєстрі за №2137.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, судом було заначено, що майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Окрім того, на підставі п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, суд зробив висновок що позиція позивача про відсутність спільної сумісної власності у неї із відповідачем станом на момент укладення договору про поділ нежитлової будівлі від 25 липня 2012 року, з огляду на факт їх спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах до з 1994 року по 2013 рік та факт припинення відповідачем будь-яких інших сімейних правовідносин з 1995 року, є такою що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України та усталеній судовій практиці.

Надалі позивач звернулась до суду із позовною заявою про встановлення факту перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах, поділ спільного майна, набутого в період такого проживання. Розгляд справи здійснювався Броварським міськрайонним судом Київської області в межах справи №361/6011/16-ц. Рішенням від 02.11.2020 р. у даній справі судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог про встановлення факту перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах. При цьому, зазначено, що «Суд вважає, що показання зазначених свідків та фотографії не доводять факту ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, ці докази не можуть свідчити про те, що між сторонами протягом вказаного періоду часу (2009-2013 років) проживання в мансардному поверсі приміщення кафе за адресою: с. Рожни, склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.».

Перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах в ході провадження у справі не був предметом дослідження у даній справі, однак стало предметом дослідження у справі №361/6011/16-ц.

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано копію рішення Броварського міськрайонного суду Київської області №361/6011/16-ц, яким встановлено факт не перебування осіб у шлюбних чи фактичних шлюбних відносинах у період з 1994 року до 2013 року.

Таким чином, певна обставина була встановлена судом в 2020 році.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином, законом встановлено перелік доказів, якими повинно доводитись позиція сторони по справі.

Відповідно до положень ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При вирішенні питання щодо відмови в задоволенні позовної заяви у справі № 361/4943/16-ц, суд виходив з позиції відповідача у справі, що стверджував про перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, що було відображено в його поясненнях, наданих суду.

Сам факт перебування сторонами у фактичних шлюбних відносинах з врахуванням інших доказів, окрім наданих суду, не досліджувався судом. В той же час, питання перебування у фактичних шлюбних відносинах позивача та відповідача в межах справи №361/6011/16-ц було предметом дослідження оскільки становило одну з вимог позивача у справі.

Таким чином, в межах справи №361/6011/16-ц було встановлено обставини, які мають значення для розгляду даної справи та змінюють підстави, з яких суд виходив при винесенні рішення у справі №361/4943/16-ц.

З врахуванням встановлення факту відсутності фактичних сімейних відносин між позивачем та відповідачем, обґрунтованим слід вважати твердження позивача у справі, що до предмету спору не може застосовуватись статус спільного сумісного майна подружжя.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не перебування сторін у шлюбних відносинах та фактичних шлюбних відносинах, що однозначно свідчить про неможливість укладення сторонами договору про поділ спільного майна подружжя у зв`язку з відсутністю у такого майна відповідного статусу - майна спільної сумісної чи часткової власності, що виникає на підставі та в порядку передбаченому Сімейним кодексом України.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, визначено підстави, яким повинен відповідати правочин для визнання його дійсним. Так, зокрема, для укладення певного правочину особа повинна мати необхідний обсяг дієздатності. Не є виключенням і право особи укладати договір про поділ спільного майна подружжя - вказаний правочин може бути укладено особою лише при наявності у особи такого майна. За відсутності такого майна та факту перебування у шлюбі чи у фактичних шлюбних відносинах, особа не має відповідних прав, а тому не має право укладати такі договори. Окрім того, поділ майна, відповідно до цивільного кодексу України може бути здійснено лише за певних обставин - якщо майно перебуває у частковій власності (ст. 367 ЦК України). У всіх інших випадках передача прав на майно повинна бути оформлена лише в певній формі та шляхом укладення лише певного правочину (ст. 328 ЦК України).

Відповідачем у справі не надано жодних доказів на спростування позиції позивача щодо відсутності у них права спільної часткової власності.

Викладена у відзиві на позовну заяву позиція щодо спільного проживання сторонами у фактичних шлюбних відносинах спростовується обставинами, встановленими рішенням суду від 02.11.2020 р. у справі №361/6011/16-ц.

Під час розгляду питання щодо необхідності застосування строків позовної давності, суд виходить з того, що позовна давність в даному випадку не може застосовуватись, оскільки право власності у відповідача на майно не могло виникнути в силу укладення договору про поділ спільного майна подружжя, а тому поданий позов про визнання договору недійсним у зв`язку з відсутністю факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та відсутністю факту виникнення суспільного майна в порядку ст. 71 Сімейного кодексу України, а тому позовна заява спрямована на захист права власності особи, що в силу положень Цивільного кодексу України та практики Верховного Суду не має строків звернення.

В даному випадку, договір є недійсний оскільки порушує встановлений порядок переходу права власності на майно. Оскільки, відповідач у справі не є власником Ѕ частини майна, а позивач та відповідач не є співвласниками жодного майна, то перехід до нього права власності суперечить приписам законодавства, що робить його нікчемним в силу закону, а отже він не тягне за собою жодних правових наслідків.

До позовів, що є нікчемними в силу закону позовна давність не застосовується, що підтверджується практикою Верховного Суду.

Так, зокрема, у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №641/76/17, суд заначив: «у цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються: (а) прямо (стаття 268 ЦК України). Серед переліку вимог, на які позовна давність не поширюється (стаття 268 ЦК України) відсутня вимога про стягнення надмірно виплаченої субсидії; (б) опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Зокрема, у пункті 96 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц зроблено висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову. Не поширюється позовна давність на вимогу про визнання нікчемного правочину недійсним, оскільки рішення суду, прийняте за таким позовом, тільки констатує нікчемність правочину, адже його нікчемність встановлена в нормі закону.».

Окрім того, в ході провадження у справі відповідач подав суду недостовірні відомості зазначивши, що позивач та відповідач перебувають у фактичних шлюбних відносинах. Таким чином, захист свого права, яке він вважав у нього виникло, відповідач здійснював неналежним способом. В той же час, в ході розгляду справи №361/6011/16-ц позиція відповідача ОСОБА_2 змінилась і останній стверджував та надавав докази, що жодних фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем за період з 1994 року до 2013 року у нього не було. Така позиція сторони у спорі дає підстави стверджувати про недобросовісність відповідача у здійсненні свого права на захист.

Саме тому на думку суду строки позовної давності в спорі, що розглядаються за нововиявленими обставинами є такими що не сплили.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Крім того, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2691,95 грн. (задоволення немайнової та майнової позовних вимог), що підтвердженні відповідними квитанціями про сплату судового збору (а.с.1-3), решта квитанцій (а.с.4-7), долучених до позовної заяви, є дублікатами врахованих судом.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 6, 203, 215, 216, 256, 261, 267, 328, 627, 628, 629 ЦК України, ст. 74 СК України, ст. ст. 3, 4, 13, 76, 80, 81, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - задовольнити та скасувати рішення суду від 21 жовтня 2016 року в справі №361/4943/16-ц.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про поділ нежитлової будівлі, яка знаходиться у спільній сумісній власності подружжя від 25 липня 2012 року, а саме: кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстровано в реєстрі за №2137.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 140,60 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 2691 (дві тисячі шістсот дев`яносто одна) грн. 95 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. С. Сердинський