22-ц/804/1306/21

Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Лазаренко Д.Т.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 березня 2021 року, постановлену у складі судді Шатілової Л.Г., повний текст ухвали складено 15 березня 2021 року,

у цивільній справі

за заявою ОСОБА_1

про визнання виконавчого листа про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню,

заінтересовані особи Кредитна спілка Азовська кредитна компанія, Центральний відділ Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків),

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування зазначив, що 04.11.2020 державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Маріуполі було відкрито виконавче провадження № 63469247 за виконавчим листом № 263/13948/14-ц, виданим Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 20.05.2015, про стягнення з нього на користь стягувача КС Азовська кредитна компанія заборгованості у розмірі 8143,18грн.

Строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання встановлений в один рік з 06.04.2015 до 07.04.2016.

Відтак, виконавчий лист пред`явлено стягувачем на примусове виконання поза строками, встановленими законодавством та судом у виконавчому документі, що є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого у цивільній справі за позовом КС Азовська кредитна компанія до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист стягувачем було пред`явлено до виконання як в межах строку, встановленого ст. 22 Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV (1 рік), так і межах строку, встановленого ст. 12 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII (3 роки). Стягувач - КС Азовська кредитна компанія на протязі всього часту з моменту винесення рішення добросовісно реалізовував свої процесуальні права на виконання судового рішення, звертався з відповідними заявами про примусове виконання до органів виконавчої служби у строки, встановлені законом на час такого звернення, однак виконавчий документ повертався стягувачу з причин, що не залежали від його волі, а саме у зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути накладено стягнення.

Суд при цьому врахував усталену практику Європейського Суду з прав людини щодо остаточності і обов`язковості виконання судових рішень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нове процесуальне рішення про задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга (а.с. 92-95) вмотивована наступними обставинами. Строк пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання визначено судом в один рік з 06.04.2015 до 07.04.2016. Судом було встановлено, що вказаний виконавчий лист було пред`явлено на примусове виконання до Жовтневого відділу ДВС відповідно до заяви від 16.06.2015 в межах строків, визначених ст. 22 Закону України Про виконавче провадження в редакції від 21.04.1999 за № 606-ХІV. Виконавчий лист 11.11.2015 було повернуто стягувачу.

02.06.2016 набрав чинності Закон України Про виконавче провадження № 1404-VІІІ, яким встановлено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у три роки.

08.11.2016 стягувач повторно пред`явив виконавчий лист до виконання.

Суд першої інстанції при цьому робить суперечливий висновок про те, що виконавчий лист було пред`явлено повторно до виконання як в межах строку, встановленого ст. 12 ЗУ Про виконавче провадження № 1404-VІІІ (три роки) так і в межах строку, встановленого ст. 22 ЗУ Про виконавче провадження № 606-ХІV (один рік). Отже, до виниклих правовідносин суд одночасно застосував дві конкуруючі норми різних законодавчих актів, не наводячи мотивів при цьому.

Суд не звернув увагу на те, що Верховним Судом було зроблено висновок саме щодо застосування ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про виконавче провадження № 1404-VІІІ, згідно якої, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом пред`являються у строки, встановлені цим Законом, вказавши, що вони стосуються пред`явлення виконавчих листів вперше. Інше тлумачення зазначеної норми є невірним тлумаченням.

Під час розгляду заяви було встановлено, що виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні вже втретє. До цього виконавчий лист було повернуто на адресу стягувача. Отже, виконавчий лист пред`явлено на примусове виконання з пропущеним річного строку.

Не погоджується із висновками суду про нетотожність обставин даної справи із обставинами, по яких Верховним Судом висловлено правову позицію справа № 409/4751/12.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Справа розглядається за участі представників заінтересованої особи - Кредитної спілки Азовська кредитна компанія Бойко Ю.О. і Сватовської Т.В., які заперечували проти доводів скарги, та у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи заявника ОСОБА_1 і його представника, від яких надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 118-119), представника Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 118), неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, згідно заочного рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18.02.2015 позовні вимоги КС Азовська кредитна компанія до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС Азовська кредитна компанія заборгованість за кредитним договором № 7669/13-Ф2 від 30.08.2013 у розмірі 8143,18грн (а.с. 36).

На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області, 20.05.2015 було видано виконавчий лист № 263/13948/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС Азовська Кредитна компанія заборгованості за кредитним договором № 7669/13-Ф2 від 30.08.2013 у розмірі 8143,18грн. Строк пред`явлення до виконання зазначеного виконавчого листа встановлено з 06.04.2015 до 07.04.2016 (а.с. 44, 45).

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 04.11.2020 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 263/13948/14-ц, виданим 20.05.2015 (а.с. 48).

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ від 11.11.2015 виконавчий лист повернуто стягувачу, оскільки вжитими заходами не виявлено майно боржника, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 74).

24.09.2018 державним виконавцем Центрального ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із відсутністю майна та коштів боржника, на які можливо звернути стягнення (а.с. 76).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину судового провадження відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину судового розгляду для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України (заява № 46144/99), Іммобільяре Саффі проти Італії (заява № 22774/93), Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Заявник як на підставу для задоволення заяви в даній справі посилався на те, що стягувач КС Азовська кредитна компанія пропустив процесуальний строк для пред`явлення виконавчого листа на виконання, а отже втратив право на таке пред`явлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України 21.04.1999 № 606-XIV з подальшими змінами, станом на момент набрання рішенням чинності (06.04.2015): виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням чинності.

Як встановлено судом, в чому впевнилася і колегія апеляційного суду, виданий судом 20.05.2015 виконавчий лист пред`являвся стягувачем до примусового виконання неодноразово в передбачений діючим на час набрання рішенням чинності (06.04.2015) Законом України Про виконавче провадження № 606-ХІV.

Так, 16.06.2015 вперше було пред`явлено виконавчий лист до ВДВС (а.с. 74) і ухвалено 11.11.2015 постанову про повернення цього виконавчого листа зі стягнення кредитної заборгованості 8143,18грн. через невиявлення майна боржника ОСОБА_1

05.10.2016 набрав чинності Закон України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, який у п. 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення передбачив: виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Цим Законом № 1404-VIII в ч.ч. 1, 2 ст. 12 визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, що обчислюються з наступного дня після набрання ним законної сили.

Повторно було пред`явлено зазначений виконавчий лист стягувачем 08.11.2016, щодо якої державним виконавцем ухвалювалася постанова від 10.11.2016 (а.с. 73) про відкриття виконавчого провадження за цим боргом 8143,18грн; 23.05.2017 накладався за постановою арешт на майно боржника (а.с. 77).

А 24.09.2018 винесена постанова (а.с. 76) про повернення стягувачу виконавчого документу через відсутність у боржника майна за п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

Наведені підстави повернення виконавчого документу свідчать про переривання строку пред`явлення виконавчого документу і можливості повторного звернення стягувача із цим виконавчим документом на підставі ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV і ст. 12 Закону 1404-VIII.

Так, згідно із ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV: у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Аналогічно за положеннями ч. 5 ст. 12 Закону 1404-VIII: у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином, з моменту повернення стягувачу виконавчого документу через відсутність у боржника майна за п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону 1404-VIII, тобто з 24.09.2018 (а.с. 76) починається відлік унормованого ст. 12 цього Закону трирічного строку і цей строк на момент повторного пред`явлення стягувачем у листопаді 2020 року виконавчого листа зі стягнення кредитної заборгованості з боржника в розмірі 8143,18грн не сплинув.

В-останнє, постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2020 в частині стягнення кредитної заборгованості в розмірі 8143,18 і виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 814,32грн (а.с. 62) не скасована у встановленому законом порядку, що також є перешкодою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Бо в цьому випадку суд має нівелювати прийняте державним виконавцем рішення про прийняття виконавчого документу до примусового виконання, яке ніким не оспорено і не скасовано у встановленому законом порядку.

Висновки суду, викладені в оскарженій ухвалі, ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права.

Застосування до правовідносин, що виникли у даній справі, положень ст. 12 Закону № 1404-VІІІ і ст. 22 Закону № 606-ХІV викликано триваючим характером процедури примусового виконання судового рішення, що розтягнулося у часі у зв`язку із перериванням строків давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, і впровадженням в дію нової редакції Закону Про виконавче провадження, що не суперечить перехідним положенням нової редакції цього Закону № 1404-VІІІ. Інша позиція заявника в даній частині є помилковою.

Посилання в заяві ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду в постанові від 26.09.2019 у справі № 409/4751/12 (щодо визнання неправомірними дій державного виконавця, яким ухвалено повідомлення про повернення виконавчого листа за пропуском передбаченого законом строку на пред`явлення виконавчого листа на виконання) є недоречним, оскільки фактичні обставини даної справи і тієї, що вирішена касаційним судом, не є тотожними. Так у справі № 409/4751/12: банк, пропустивши річний строк пред`явлення зазначених виконавчих листів до виконання, визначений статтею 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV Про виконавче провадження, у березні 2016 року звертався до суду з заявою про його поновлення, але судом було відмовлено в задоволенні цієї заяви стягувача через ненадання банком доказів звернення до суду з відповідними заявами про отримання виконавчих листів у встановлений законом строк та недоведеності поважності причин пропуску строку для пред`явлення цих листів до виконання. У зв`язку із цим ВДВС відмовив у прийнятті поданих виконавчих документів через пропуск стягувачем строку для їх пред`явлення. Виходячи з таких конкретних обставин Верховний Суд схвалив висновки суду першої і апеляційної інстанцій, що на повторне пред`явлення стягувачем виконавчих листів для виконання положення статті 12 Закону України Про виконавче провадження в редакції від 02 червня 2016 року, якою передбачений новий більш тривалий строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, не застосовуються. Також Верховний Суд у цій справі відхилив аргументи стягувача з посиланням на частину п`яту Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), кажучи про те, що оскільки визначені цією перехідною нормою положення стосуються пред`явлення виконавчих листів вперше.

Але наведені у справі Верховного Суду обставини (де ВДВС з самого першого пред`явлення стягувачем виконавчого листа поза межами строку пред`явлення його до виконання було повернуто саме з підстав пропуску передбаченого законом № 606-XIV строку), істотно відмінні від обставин даної справи за заявою ОСОБА_1 , де було вперше своєчасно у червні 2015 року (а.с. 74) пред`явлено до виконання і у листопаді 2015 року повернуто виконавчий лист стягувачеві через невиявлення майна боржника, що є підставою для твердження про переривання за актуальними на той час положеннями Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, що почався заново з моменту отримання стягувачем цієї постанови і стягувачем знову у листопаді 2016 (а.с. 73) у визначений законом строк було реалізовано право на пред`явлення виконавчого листа на виконання.

Суд першої інстанції надав належну оцінку цьому рішенню, правильно вбачивши не тотожність обставин вищенаведеної справи, яка розглядалася Верховним Судом, і даної справи за заявою ОСОБА_1 (а.с. 89).

Оскільки боржником рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано та не наведено обґрунтованих підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду, як постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31 травня 2021 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова