Справа №295/751/21
25.05.2021 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої - судді Семенцової Л.М.,
за участі секретаря - Ковальчук М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
У січні 2021 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ним та відповідачем договору позики від 12.06.2020 року він передав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 185139,00 грн., що еквівалентно 6875 дол. США, строком до 12.10.2020 року. Проте відповідач отриманих ним у борг коштів не повернув, чим ухиляється від виконання зобов`язань. Неправомірними діями відповідача вона зазнала сильних душевних страждань, у зв`язку з чим їй завдано моральної шкоди. Тому позивач просить стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за договором позики в сумі 208339,98 грн., з яких: 193391,40 грн. - основний борг, 7089,25 грн. - проценти, 1605,41 грн. - три проценти річних за користування грошовими коштами, 6253,92 грн. - інфляційні втрати, а також 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи в його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та вказав про підтримання позовних вимог.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, відзиву на позов до суду не надав.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12.06.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі договір позики (а. с. 10), згідно якого позивач передав у власність відповідача строком до 12.10.2020 року грошові кошти в розмірі 185139,00 грн., що еквівалентно 6875 дол. США. Пунктом 1 договору визначено, що таку саме суму грошових коштів, що не менше за вказаний еквівалент доларів США за курсом Національного банку України станом на день повернення позики, позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві до 12.10.2020 року.
У п. 8 договору позики сторони узгодили, що підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника.
Однак грошові кошти у визначений договором строк боржник позивачу не повернув. Таким чином, умови договору позики щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконано, оскільки ним не надано суду доказів повернення позивачу отриманої в позику суму грошових коштів за договором.
За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
За наведених обставин, так як умови договору позики щодо повернення грошових коштів відповідачем до теперішнього часу повністю не виконано, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості станом на 21.01.2021 року в сумі 208339,98 грн., з яких: 193391,40 грн. - основний борг, 7089,25 грн. - проценти, 1605,41 грн. - три проценти річних за користування грошовими коштами, 6253,92 грн. - інфляційні втрати, з розрахунком яких суд погоджується (а. с. 6), з огляду на те, що внаслідок неповернення грошових коштів, отриманих у позику, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому на нього має бути покладена цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка передбачена ст. 625 ЦК України у виді сплати трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань. Також при цьому є обґрунтованими вимоги відносно стягнення з відповідача на підставі ст. 1048 ЦК України процентів на рівні облікової ставки Національного банку України у зв`язку з тим, що розмір і порядок одержання процентів за користування коштами між сторонами договору не встановлено.
Платіж за валютним кредитом або інше валютне зобов`язання сплачується боржником у гривнях по курсу встановленому на день платежу, якщо інше не передбачено договором Таку правову позицію висловив Верховний Суд України від 08.02.2017 року у справі № 6-1905цс16.
Враховуючи обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 208339,98 грн., з яких основний борг становить 193391,40 грн. (еквівалентно 6875 дол. США за курсом НБУ на день звернення до суду з позовом), тобто в межах позовних вимог, із урахуванням того, що пунктом 1 договору позики обумовлено суму грошових коштів, які підлягають поверненню позикодавцю, а саме 185139,00 грн., що еквівалентно 6875 дол. США, та не менше за вказаного еквіваленту доларів США за курсом Національного банку України станом на день повернення позики.
У постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі № 6-49цс12 зроблено висновок, що відповідно до статті 611 ЦК України відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов`язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2019 року в справі № 640/5098/14-ц зроблено висновок, що наслідки порушення позичальником зобов`язання встановлені статтею 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди. Укладений між сторонами у справі договір позики не містить такого виду цивільної відповідальності.
З огляду на наведені правові висновки суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням договору, оскільки його умовами, а також нормами закону, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення боржником своїх зобов`язань, пов`язаних із своєчасним поверненням отриманих у позику коштів.
На підставі ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2083,39 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог, так як позивач, будучи особою з інвалідністю ІІ групи, звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 526, 549, 551, 625, 1046 - 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 208339,98 грн. (двісті вісім тисяч гривень триста тридцять дев`ять гривень дев`яносто вісім копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 2083,39 грн. судового збору.
У задоволенні решти вимог позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Суддя Л.М. Семенцова