Справа № 163/2509/20
Провадження № 2/163/36/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 37 399,72 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2 102,00 гривні.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву без номера від 22 січня 2015 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив йому кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 28 000,00 гривень.

Надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах і в межах встановленого кредитного ліміту, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що станом на 02 липня 2020 року у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 37 399,72 гривень, яка складається із простроченого тіла кредиту в сумі 26 859,47 гривень та прострочених відсотків за користування кредитом в сумі 10 540,25 гривень.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 09 вересня 2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення за закінченням строку зберігання, ухвалою від 26 жовтня 2020 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Примірник матеріалів позову та копію ухвали суду від 09 вересня 2020 року відповідач отримав 12 березня 2021 року.

В межах встановленого судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому вказав, що додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів він не підписував, з ними не ознайомлювався, тому вони не можуть бути складовими укладеного кредитного договору. Крім цього, додані до позову Умови та Правила викладені російською мовою, не містять дати їх прийняття чи затвердження. У зв`язку із цим через ненадання Банком підтверджень про конкретні запропоновані умови щодо сплати процентів за користування кредитом, вимогу про стягнення відсотків в сумі 10 540,25 гривень вважає безпідставною. Не заперечуючи самого факту регулярного використання кредитних коштів та їх повернення, провів власний математичний розрахунок, згідно якого всього зняв кредиту 171 177,30 гривень, погасив 157 736,71 гривень. За цим підрахунком непогашеною є заборгованість в сумі 13 440,59 гривень, яку й просив з нього стягнути.

Подану позивачем відповідь на відзив ухвалою суду від 07 червня 2021 року залишено без розгляду на підставі ч.2 ст.127 ЦПК України у зв`язку із пропуском строку на її подання.

В судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача у позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач засобами електронного зв`язку надіслав заяву, у якій підтримав висловлену у відзиві позицію та просив розглядати справу за його відсутності.

Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини.

22 січня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У цій заяві вказано, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним і Банком договір надання банківських послуг.

Також вказано, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами; примірник договору погодився отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту Банка; зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Банку; погодився оформити банківську послугу накопичення "Скарбничка".

Згідно з довідкою Банку про видані кредитні картки відповідачу було видано всього чотири кредитні картки, з яких за вперше виданою карткою відкрито рахунок 22 січня 2015 року, в останнє виданою - 03 червня 2020 року з терміном дії 01/24.

Відповідно до довідки Банку про зміну умов кредитування з 22 квітня 2015 року відповідачу на кредитну картку був встановлений кредитний ліміт в сумі 500,00 гривень, який в подальшому неодноразово збільшувався, зокрема, з 03 жовтня 2018 року становив 28 000,00 гривень, з 14 серпня 2019 року зменшений до 27 069,63 гривень, а з 03 березня 2020 року становив 0,00 гривень.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України (у чинній на час підписання анкети-заяви редакції) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:… 3) сплата неустойки;…

У статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді пені, а також порядку їх нарахування.

Предметом позову у справі є кредитна заборгованість за договором від 22 січня 2015 року в загальній сумі 37 399,72 гривень, яка відповідно до позовних вимог Банку утворилася станом на 02 липня 2020 року і складається із простроченого тіла кредиту в сумі 26 859,47 гривень, прострочених відсотків в сумі 10 540,25 гривень.

На підтвердження цих вимог, окрім копії підписаної анкети-заяви, довідок про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та Правили надання банківських послуг у Приватбанку, підписану відповідачем 03 червня 2020 року інформаційну довідку про умови кредитування за кредитними картами семи видів, розрахунок заборгованості та виписку по карткових рахунках відповідача.

Із виписки по карткових рахунках відповідача вбачається, що за користування кредитним лімітом Банк нараховував і списував відсотки за користування кредитними коштами, зокрема, в період з 22 січня 2015 року по 31 березня 2015 року за ставкою 2,9% в місяць (34,8% на рік), з 01 квітня 2015 року до 27 червня 2020 року за ставкою 3,5% (42% на рік).

Проте, як вбачається зі змісту підписаної відповідачем анкети-заяви, такої істотної умови як процентна ставка і її розмір за користування кредитним лімітом вона не містить.

Як на підставу для здійснення нарахувань по процентах Банк у позовній заяві посилається на Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, тому не можуть бути належним доказом, оскільки не свідчать про ознайомлення відповідача з цими Умовами та Правилами.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, а відтак відсутні підстави приймати в якості складової укладеного між сторонами договору додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг.

Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, матеріали справи не містять.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" взагалі містить чотири види кредитних карт "Універсальна" і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено.

З огляду на викладене надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись як невід`ємна частина кредитного договору.

У зв`язку із цим відсутні й підстави для огляду веб-сайту Банку в порядку ст.85 ЦПК України, оскільки вчинення цієї процесуальної дії жодним чином не впливає на зроблені судом вище викладені висновки.

Додана до позову інформаційна довідка про умови кредитування за кредитними картами семи видів також не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки підписана відповідачем 03 червня 2020 року, тобто через п`ять років після фактичного укладення кредитного договору, а тому може підтверджувати лише виконання Банком вимог ст.9 Закону України "Про споживче кредитування" щодо надання інформації споживачу по договору про споживчий кредит, що укладений не раніше 03 червня 2020 року.

Таким чином, враховуючи відсутність по справі підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови щодо сплати процентів за користування кредитом, заявлена Банком вимога про стягнення з відповідача цієї складової в сумі 10 540,25 гривень є безпідставною, через що задоволенню не підлягає.

Щодо заборгованості по тілу кредиту, суд встановив таке.

До стягнення позивач заявляє 26 859,47 гривень простроченого тіла кредиту.

Із виписки з карткових рахунків відповідача, сформованої за період з 22 січня 2015 року по 27 червня 2020 року вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти, поповнював готівкою картковий рахунок та погашав кредит, тобто активно користувався банківськими послугами, в тому числі через банкомати Банку та в торговельних закладах.

Всього відповідач використав 189 093,20 гривень, до яких включені 1 613,56 гривень відрахованих Банком за послугою "Скарбничка", на яку відповідач погодився; поповнив кредитну картку всього на суму 175 848,16 гривень.

Відтак сума непогашеного тіла кредиту становить 13 245,04 гривень (189 093,20 - 175 848,14).

Як встановлено із цієї ж банківської виписки, невідповідність встановленої судом суми непогашеного тіла кредиту із тією, що заявлена у позові до стягнення, утворилась внаслідок зарахування Банком до тіла кредиту не лише коштів, які фактично були отримані відповідачем, але і списаних з ініціативи Банку за рахунок кредитних коштів нарахованих процентів, комісії, пені, щомісячного платежу за страховку "Захист на кожен день".

Слід зазначити, що в анкеті-заяви не визначено не лише процентної ставки за користування кредитними коштами, а й комісії, пені, щомісячного платежу за страховку "Захист на кожен день", тому підстав для списання цих складових за рахунок наданих відповідачу кредитних коштів у Банку не було, а відтак ці складові не можна віднести до тіла кредиту.

Згідно із статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електрон-ними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі досліджених доказів своє належне підтвердження знайшла заборгованість відповідача по тілу кредиту лише на суму 13 245,04 гривень, яка й підлягає стягненню.

Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 35,41 % таких вимог.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором без номера від 22 січня 2015 року в сумі 13 245 (тринадцять тисяч двісті сорок п`ять) гривень 04 копійки, яку становить заборгованість по тілу кредиту.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "Приватбанк" 744 (сімсот сорок чотири) гривні 32 копійки судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Найменування позивача - АТ КБ "Приватбанк"; місце знаходження - вулиця Грушевського 1Д, місто Київ; код ЄДРПОУ - 14360570.

Ім`я відповідача - ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Головуючий : суддя С.С.Чишій