Справа № 442/5772/19 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1427/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: ОСОБА_1 ,

державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Фурдиги В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та виключення майна з опису та арешту майна боржника згідно постанови від 07.09.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що постановою старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Фурдиги В.О. від 07 вересня 2017 року накладено арешт на майно у виконавчому провадження № 51932571. Стверджує, що частина майна, на яке накладено арешт належить йому, а саме: пилосос будівельний BOSCH GAS 20L SFC вартістю 4889 грн., лопата штикова вартістю 85 грн., лопата совкова вартістю 90 грн., ящик для інструментів пластмасовий вартістю 216 грн. (2 шт.), ящик для інструментів пластмасовий вартістю 124 грн. (2 шт.), пила сабельна BOSCH GSA 10.8-Li вартістю 2440 грн., драбина 3-х секційна 3x11 KRAUSE вартістю 4885 грн., набір: сумка і пояс подвійний Berg» вартістю 735 грн., бак поливальний вартістю 260 грн., електрорубанок MAKITA 1902 вартістю 1900 грн., ящик для інструментів STANLEY (2 шт.) вартістю 950 грн., освітлювач LUMEN (20 w, 30 w), а саме прожектор LUMEN 20 w вартістю 200 грн., прожектор лед 30 Вт. вартістю 282 грн., касета на 4 гнізда із заземленням вартістю 185 грн., кабель ПВС 3х2,5 5 м. вартістю 132 грн., ліжко дитяче білого кольору 60х120 см. вартістю 1500 грн., , матрац дитячий рожевого кольору 60х120 см. вартістю 320 грн., велосипед дитячий трьохколісний SUNNY LOVE ВАРТІСТЮ 740 грн., люлька ОСОБА_4 для візка дитячого світло-зеленого кольору вартістю 750 грн., люлька для візка дитячого сіро-оранжевого кольору з геометричним орнаментом вартістю 450 грн., колеса автомобільні 4 шт., а саме: диски Ford металеві R15 (4 шт.) вартістю 3800 грн., шини 195 65 R15С Hankook Optimo (4 шт.) вартістю 5636 грн., сани дитячі сиплого кольору вартістю 450 грн., об`єктив Soligor 300 mm f/5.5M42 mount з перехідником M42/EOS вартістю 1750 грн., штатив Hama Star-61 (з чохлом) вартістю 530 грн., будівельний штатив BOSCH TT 150 з чохлом вартістю 1380 грн. З наведених підстав просив визнати право власності на вищезазначене майно, виключити його з опису й арешту майна боржника згідно постанови від 07.09.2017 року, винесеної старшим державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Фурдигою В.О. у виконавчому провадженні №51932571.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи. Апелянт стверджує, що суд прийшов до помилкового висновку, що товарні чеки не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять даних про покупця, а замовлення покупця не може бути розрахунковим документом і не свідчить про виникнення у позивача права власності на вказані речі. Зазначає, що форма і зміст товарного чека законодавчо не визначена, тому суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.Суд не надав належної правової оцінки показанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , допитаних в якості свідків щодо правомірного факту власності позивача на майно. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Фурдиги В.О. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що долучені до матеріалів справи товарні чеки не можна вважати належними та допустимими доказами виникнення права власності, оскільки вони не містять даних про покупця, а замовлення покупця ОСОБА_1 № 2606 від 28.01.2017 року Motoblok, на пилосос будівельний BOSCH GAS 20L SFC та мішків для пилу BOSCH не може бути розрахунковим документом і не свідчить про виникнення у позивача права власності на вказані речі, крім того такі не зазначені у постанові опису і арешту майна боржника від 07.09.2017 року.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, незаборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Згідно з ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частина 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а відповідно до ч. 5 ст. 59 цього Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону або договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове права на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк або іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Фурдиги Віталія Омеляновича від 07 вересня 2017 року у зведеному виконавчому провадження № 51932571 описано і накладено арешт на майно боржника ОСОБА_5 згідно переліку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з постанови опису й арешту майна боржника від 07.09.2017 року, складеної старшим державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Фурдигою В.О., така складена при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження ЗВП АСВП 51932571 при стягненні з ОСОБА_2 в користь фізичних, юридичних осіб та держави заборгованості.

Як вбачається з копії матеріалів зведеного виконавчого провадження №51932571 стягувачами у даному виконавчому провадженні є ТзОВ «Кей-Колект», ОСОБА_3 , ПАТ «Ідея Банк», Дрогобицька ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області.

Разом з тим, інші стягувачі ТзОВ «Кей-Колект», ПАТ «Ідея Банк», Дрогобицька ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області не були залучені до участі у розгляді справи, хоча вирішення судом позовних вимог стосується їх законних прав та інтересів, оскільки саме в їх інтересах було проведено опис та накладено арешт на спірне майно, яке, як вважає позивач є його власністю, що позбавляє інших стягувачів у зведеному виконавчому провадженні можливості здійснювати захист своїх прав.

Судом апеляційної інстанції, з врахуванням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , з якого вбачається, що автомобіль FORD TRANZIT д.н.з. НОМЕР_2 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 , встановлено, що автомобільні колеса в кількості 4 штуки, які описано та на які накладено арешт постановою старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області Фурдигою В.О. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, належать ОСОБА_1 , однак такі ОСОБА_3 не передавалися, що безспірно підтверджується актом передачі майна стягувану ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що частина майна, яке зазначене в переліку майна, яке описано і на яке накладено арешт, яке позивач просив виключити з постанови опису й арешту майна боржника від 07.09.2015 року, в акті передачі майна стягувачу ( ОСОБА_3 ) в рахунок погашення боргу від 10.09.2018 року не зазначене, таке ОСОБА_3 не передавалося, встановивши, що частина майна, яке позивач просить виключити з постанови опису й арешту майна боржника від 07.09.2017 року, в переліку описаного майна, на яке накладено арешт, в постанові від 07.09.2017 року не зазначене, таке в переліку відсутнє, а відтак з огляду на те, що опис проводився та накладався арешт при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, у якому стягувачами, крім ОСОБА_3 , є ТзОВ «Кей-Колект», ПАТ «Ідея Банк», Дрогобицька ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області, в інтересах яких описувалося майно та накладався арешт, то не лише ОСОБА_3 , а і інші стягувачі вправі претендувати на виконання рішення судів, погашення ОСОБА_2 боргу за рахунок передачі їм майна, яке ОСОБА_1 просить виключити з постанови опису й арешту майна боржника і яке ОСОБА_3 не передавалося, в рахунок погашення боргу, однак вони не були залучені до участі у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.