ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2330/18
Провадження №4-с/477/4/21
УХВАЛА

02 червня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні скаргу виконувача обов`язків заступника прокурора Миколаївської області про визнання дій державного виконавця протиправними та зобов`язання вчинити виконавчі дії,

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2021 року виконувач обов`язків заступника прокурора Миколаївської області Солоджук Г. звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції у Миколаївській області (далі Вітовський ДВС) Григор`євої К.О.

Вказував на те, що 17 березня 2021 року державним виконавцем Вітовського ДВС Григор`євою К.О. у виконавчому провадженні № 64722948 було винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу та зобов`язано протягом семи днів виконати рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області в справі № 477/2330/18-ц, яким його було зобов`язано повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку площею 20 га, кадастровий номер :13:000:0095, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, у стані, який існував до порушення прав, тобто на момент передачі ділянки у власність.

Проте, державний виконавець, не виконав всіх необхідних вимог, передбачених законодавством для виконання рішення суду, зокрема: не перевірено стан виконання рішення суду, не здійснено вихід на місце розташування ділянки, не складено відповідних документів про це, але 21 квітня 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження - повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника).

Посилаючись на те, що державний виконавець, закінчивши виконавче провадження, пов`язав його виконання безпосередньо з участю боржника, формально підійшла до виконання своїх обов`язків, не провела всіх необхідних дій по виконання рішення суду, як наприклад: не залучила до проведення виконавчих дій експертів, спеціалістів, суб`єктів господарювання, в тому числі й на платній основі, а також можливість звернутися до суду за роз`ясненням рішення суду, встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення (пп. 10, 15, 20 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження.

Від Вітовського відділу ДВС надійшов лист з інформацією про те, що державний виконавець Григор`єва К.О. була звільнена із займаної посади.

Крім того, від Вітовського відділу ДВС надійшов відзив, в якому просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки вважав, що державний виконавець діяла в межах повноважень, визначених законом.

Суд, перевіривши матеріали скарги та матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 січня 2021 року задоволено позов заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгекоадастру у Миколаївській області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про примусове припинення прав на земельні ділянки.

На підставі виконавчого документу рішення суду, яке набрало законної сили, державним виконавцем Вітовського відділу ДВС Григор`євою К.О. було винесено постанову від 04 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64722948.

17 березня 2021 року державним виконавцем в цьому виконавчому провадженні було винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу та зобов`язано протягом семи днів виконати рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області в справі щодо обов`язку повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку площею 20 га, кадастровий номер :13:000:0095, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, у стані, який існував до порушення прав, тобто на момент передачі ділянки йому у власність.

Далі, 21 квітня 2021 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження.

Цією нормою передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Статтею 63 Закону України передбачено , що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. (ч.ч. 1, 2 цією статті).

Частиною 3 ст. 69 Закону України Про виконавче провадження виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово вказував, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, і що виконання судового рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, а саме у справах: «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine, № 67534/01, 27.07.2004), «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine, № 74221/01, 11.01.2005), «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia, № 59498/00, 07.05.2002), «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, № 18357/91, 19.03.1997), «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy, № 22774/93, 28.07.1999) та інших.

Також, в рішенні у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто держава повинна створювати належні умови та забезпечувати всіма можливими заходами виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

В ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виписані повноваження державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Під час виконавчого провадження державний виконавець повинен виконати всі можливі та необхідні дії, в межах своїх повноважень по виконанню рішення суду.

Зокрема, в даній справі мав би дійсно впевнитися в неможливості виконання рішення суду без участі боржника, про його достовірну обізнаність про виконавче провадження (отримання процесуальних документів) і строки примусового виконання та наслідки ухилення від нього, перевірити наявність дійсних ознак ухилення від виконання, а також вирішувати можливість залучення суб`єктів господарювання на платній основі, звертатися до суду щодо роз`яснення суду чи зміну порядку або способу виконання.

Проте цього вчинено в повній мірі не було, тому суд вважає, що права держави було порушено передчасним завершенням виконавчого провадження.

В той же час, суд вважає, що скарга в частині покладення на державного виконавця вчинення дій у виконавчому провадженні згідно з вимогами Закону України Про виконавче провадження є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки має занадто загальний характер. Згідно із цим законом державний виконавець і повинен здійснювати виконавче провадження. Відповідно до ст. 447 ЦПК України та ст. 74 Закону України Про виконавче провадження оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця повинно бути конкретизоване, тобто на державного виконавця міг бути покладено обов`язок на вчинення певних виконавчих дій у разі їх не вчинення. В той же час прокурором не конкретизовано покладення обов`язкових дій на державного виконавця і не надано, що ним були здійснені звернення до нього про їх вчинення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 447, 451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції у Миколаївській області (далі Вітовський ДВС) Григор`євої К.О. від 21 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 64722948.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області на протязі п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Р.В.Козаченко