ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/503/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Давиденко І.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2020 року у складі судді Майдан С.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Громада» про захист прав споживача, стягнення суми вкладу та заборгованості за відсотками,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до кредитної спілки «Громада» (далі - КС «Громада») про захист прав споживача, стягнення суми вкладу та заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.07.2018 року між ним та КС «Громада» укладено договір №1411 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з можливістю довнесення, на виконання умов якого ним внесено до спілки вклад у розмірі 11000,00 грн під 23,5 % річних на строк до 05.08.2020 року.

04.11.2019 року між ним та КС «Громада» укладено договір №3085 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з можливістю довнесення, на виконання умов якого ним внесено до спілки вклад у розмірі 130000,00 грн під 28 % річних на строк до 04.08.2020 року.

04.08.2020 року та 05.08.2020 року строк дії договорів №3085 та №1411 закінчився, однак його звернення про негайне повернення вкладів та нарахованих по ним відсоткам проігноровано відповідачем, який ухиляється від виконання своїх зобов`язань за договорами, чим суттєво порушує умови договору та його права, гарантовані ЗУ «Про захист прав споживача», як споживача фінансових послуг, у зв`язку із чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь:

1) заборгованість за договором №1411 від 05.07.2018 року в загальній сумі 22256 грн, з яких:

- 11000 грн заборгованість за вкладом;

- 5365 грн заборгованість по процентам;

- 5891 грн пеня за період з 06.08.2020 року по 17.08.2020 року за порушення зобов`язання у розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення згідно ЗУ «Про захист прав споживача» ;

2) заборгованість за договором №3085 від 04.11.2019 року в загальній сумі 218827 грн, з яких :

- 130000 грн заборгованість за вкладом;

- 27430 грн заборгованість по процентам;

- 61397 грн пеня за період з 05.08.2020 року по 17.08.2020 року за порушення зобов`язання у розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення згідно ЗУ «Про захист прав споживача»;

3) у відшкодування заподіяної моральної шкоди 10000 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КС «Громада» на користь ОСОБА_1 суму неповернутого вкладу та процентів за договором №1411 від 05.07.2018 року в розмірі 16479,47 грн, суму неповернутого вкладу та процентів за договором №3085 від 04.11.2019 року в розмірі 157568,90 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на його користь пені за неналежне виконання фінансових зобов`язань за період з 06.08.2020 року по день винесення судового рішення судом апеляційної інстанції, а також скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове, про стягнення на його користь у відшкодування заподіяної моральної шкоди 10000 гривень.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд самостійно здійснив розрахунок 3% річних за ст.625 ЦК України, в той час як ним таких вимог не заявлялося, а було заявлено позовну вимогу про стягнення пені за порушення зобов`язання у розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживача».

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено умови укладених з позивачем депозитних договорів щодо виплати після спливу строку їх дії сум вкладів та нарахованих на них відсотків, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважав помилковими розрахунки позивача щодо стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України та самостійно здійснив їх розрахунок.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, а також не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням відповідача щодо неповернення позивачу усієї суми вкладу та відсотків і виникненням у позивача моральних страждань.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05.07.2018 року між ОСОБА_1 та КС «Громада» укладено договір №1411 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з можливістю довнесення, згідно якого сторони дійшли згоди про те, що вкладник вносить строковий внесок члена кредитної спілки на депозитний рахунок спілки, а спілка приймає внесок і зобов`язується повернути його вкладникові та виплатити проценти на умовах встановлених цим договором.

Положеннями пунктів 1.2, 2.1.1, 2.2.1, 2.3.3 договору визначена домовленість сторін про внесення вкладником грошових коштів у розмірі 11 000,00 грн. під 23,5 % річних за користування грошовими коштами зі строком дії договору з 05.07.2018 року по 05.08.2020 року (а.с.8).

04.11.2019 року між ОСОБА_1 та КС «Громада» укладено договір №3085 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок без можливості довнесення, згідно якого сторони дійшли згоди про те, що вкладник вносить строковий внесок члена кредитної спілки на депозитний рахунок спілки, а спілка приймає внесок і зобов`язується повернути його вкладникові та виплатити проценти на умовах встановлених цим договором.

Положеннями пунктів 1.2, 2.1.1, 2.2.1, 2.3.3 договору визначена домовленість сторін про внесення вкладником грошових коштів у розмірі 130 000,00 грн. під 28 % річних за користування грошовими коштами зі строком дії договору з 04.11.2019 року по 04.08.2020 року (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається і ця обставина не заперечувалася відповідачем, що позивач у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за наведеними договорами.

При цьому згідно умов укладених договорів відповідач зобов`язався :

- повернути внесок та нараховані проценти у строки та розмірі, передбачені договором (п.3.2.5.);

- видати вкладнику внесок або його частину на письмову вимогу з урахуванням умов договору. У разі отримання спілкою письмової вимоги вкладника про повернення внеску або його частини спілка зобов`язана виконати вимогу вкладника про повернення внеску або його частини відповідно до умов договору, в порядку та термін, вказаний в п.6.3.1. договору (п.3.2.6.);

- повернути вкладнику всі належні йому грошові кошти відповідно до умов договору упродовж 30 календарних днів з дня отримання повідомлення від вкладника про розірвання договору (вимоги про повернення внеску) (п.п.4 п.6.3.1.).

Сторони також визначили, що вкладник має право:

- вимагати від спілки виконання своїх зобов`язань згідно з предметом та умовами Договору (п.3.3.1.);

- по закінченні строку дії договору отримати всі належні йому грошові кошти відповідно до умов договору (п.3.3.3.);

Відповідно до п.4.1. договорів, які є предметом цього позову, сторони несуть відповідальність за порушення (невиконання або неналежне виконання) умов договору згідно чинного законодавства України.

Частиною 1 ст.1 Закону України "Про кредитні спілки" визначено, що кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Згідно ч.7 ст.10 Закону України "Про кредитні спілки" повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором.

Статтею 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності.

Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо.

Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом.

Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Приймаючи до уваги, що відповідач порушив умови укладених із позивачем договорів та після закінчення строку їх дії не повернув ОСОБА_1 внесені ним кошти та нараховані проценти за користування вкладом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з КС «Громада» заборгованості за вкладом та процентами, визначеними умовами договору.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково вважав, що позивач заявив, у тому числі, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України, а тому нарахував та стягнув зазначені кошти з відповідача, відмовивши при цьому у стягненні пені без відповідного мотивування рішення у наведеній частині.

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення його прав споживача фінансових послуг, просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживача», вимог про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України позивачем не заявлялося.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в порушення положень ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України вийшов за межі заявлених позовних вимог, а тому рішення суду в частині стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України підлягає скасуванню.

Що стосується наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживача» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визнано у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Відповідно до ч.2 ст.1 ЗУ «Про кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що кредитна спілка «Громада» є виконавцем фінансових послуг і несе відповідальність перед вкладником ОСОБА_1 , як споживачем цих фінансових послуг, за неналежне їх надання згідно ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" у виді обов`язку сплатити пеню в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

До такого ж висновку щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах та наявності підстав для стягнення пені дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06 вересня 2018 року у справі № 753/4351/17.

Отже, зважаючи на те, що днем закінчення договору №1411 є 05 серпня 2020 року, то прострочення виконання зобов`язання КС «Громада» за вказаним договором настало на наступний день після його закінчення, а саме 06 серпня 2020 року, і на день подання позову становило 13 днів.

В свою чергу днем закінчення договору №3085 є 04 серпня 2020 року, то прострочення виконання зобов`язання КС «Громада» за вказаним договором настало на наступний день після його закінчення, а саме 05 серпня 2020 року, і на день подання позову становило 12 днів.

З огляду на викладене, розрахунок пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживача» становить:

-за договором № 1411 5 891,40 грн (16365*3%*12 днів);

-за договором №3085 61 397,70 грн (157 430*3% *13 днів).

Приймаючи до уваги, що згідно положень ч.1 ст.13, ч.2 ст.264, ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в ході розгляду справи в суді першої інстанції, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення пені за весь час прострочення до моменту ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції не ґрунтуються на процесуальному законі.

З огляду на наведене, вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню виключно в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Щодо наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання у зв`язку з дією карантинних обмежень, запроваджених з метою запобігання виникненню та поширенню короновірусної хвороби COVID-19, як форс-мажорної обставини, на яку посилався відповідач у відзиві на позовну заяву та з якою пов`язував неможливість вчасного виконання зобов`язання за договорами з ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необхідним зазначити слідуюче.

Згідно ст.14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, з аналізу наведеного слід дійти висновку, що запровадження всеукраїнського карантину не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності за невиконання абсолютно всіх договірних зобов`язань.

В разі неможливості вчасного виконання зобов`язання за договором, зацікавлена сторона повинна довести, що вона не в змозі виконати конкретні зобов`язання, доказом чого є сертифікат торгово-промислової палати, яким засвідчено факт наявності форс-мажорної обставини у конкретних правовідносинах.

Приймаючи до уваги, що відповідачем такого сертифікату торгово-промислової палати не надано, натомість Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23.06.2020 року № 1609 встановлена наявність невиконаних КС «Громада» письмових вимог членів кредитної спілки щодо виконання зобов`язань за договорами про залучення внесків (вкладів) на депозитний рахунок у сумі 2 934 385 грн, у зв`язку із чим зазначено про порушення КС «Громада» вимог чинного законодавства у сфері фінансових послуг та зобов`язано усунути вказані порушення (а.с.22).

Що стосується наявності підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Пункт 5 частини першої статті 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Закон про захист прав споживачів (як в чинній редакції, так і в редакції, чинній станом на дату укладення Договору) не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю.

Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 року у справі №

216/3521/16-ц, при вирішенні спорів щодо відшкодування моральної шкоди в разі порушення споживчого договору в частині виконання зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору, як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права, може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що порушення КС «Громада» зобов`язання з повернення вкладу є недоліком продукції (неналежним наданням фінансової послуги) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої вкладникові таким неналежним наданням фінансової послуги.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 внаслідок порушення відповідачем його прав була спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, розчаруванні та незручностях у зв`язку з тим, що він не міг вільно розпоряджатися своїми коштами.

За вказаних обставин, колегія суддів, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на глибину душевних страждань, вік позивача та строк, протягом якого його права порушені, приходить до висновку, що заявлена до стягнення моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 2 000 гривень.

У іншій частині рішення суду не переглядалося, як таке, що не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2020 року в частині стягнення з Кредитної спілки «Громада» на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з Кредитної спілки «Громада» на користь ОСОБА_1 пеню на підставі ч.5 ЗУ «Про захист прав споживача» за кожен день прострочення зобов`язання за договором №1411 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з можливістю довнесення в сумі 5 891,40 гривень.

Стягнути з Кредитної спілки «Громада» на користь ОСОБА_1 пеню на підставі ч.5 ЗУ «Про захист прав споживача» за кожен день прострочення зобов`язання за договором №3085 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок без можливості довнесення в сумі 61 397,70 гривень.

Стягнути з Кредитної спілки «Громада» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 01.06.2021 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська