Провадження №2/756/2658/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Чагір Б.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини посилаючись на те, що 05.06.2015 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , 2016 року народження. Спільне життя не склалося. Шлюбні відносини фактично припинені. Спільне господарство не ведуть. Примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Окрім того, позивач стверджує, що дитині краще проживати разом з нею, оскільки позивач опікується її здоров`ям, навчанням, задоволенням усіх життєвих потреб тощо.

Ухвалою суду від 29.12.2020 за вказаним позовом відкрито провадження, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач та її представник у судовому засідання вимоги позову підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач під час розгляду справи по суті позовні вимоги визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу та щодо проживання дитини разом з матір`ю.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі.

Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Третя особа через канцелярію суду подали заяву з проханням проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи з 05.06.2015 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №934 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Судом встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, сім`я розпалась через втрату взаєморозуміння та різних поглядів на життя, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України).

Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 зазначено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими та суперечитимуть інтересам подружжя, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування встановлено, що малолітня ОСОБА_4 має реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Для проживання та виховання дитини створені належні умови, дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками та книжками за віком. Також встановлено, що наразі батьки проживають разом.

За приписами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Конвенцією ООН про захист прав дитини у ст. 27 визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач піклується про дитину належним чином, забезпечує її житлом, харчуванням, освітою тощо, тому позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню.

При цьому, враховуючи положення ч. 8 ст. 294 ЦПК України (у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається), суд вважає за можливе вирішити питання щодо заміни прізвища ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 76-80, 81, 89, 211, 263-265, 354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації (місцезнаходження: 04212, м. Київ, вул. Тимошенка, 2-Д; ), про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05.06.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №934 - розірвати.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

При державній реєстрації розірвання шлюбу замінити ОСОБА_1 прізвище на ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення - 07.06.2021.

Суддя І.М. Банасько