РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року

м. Рівне

Справа № 563/802/20

Провадження № 22-ц/4815/656/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: Головне управління ПФУ в Рівненській області

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Петняк В.В. на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 22 лютого 2021 року, ухвалене в складі судді Загородько Н.А., дата складання повного тексту рішення 23.02.2021 року, у справі №563/802/20 ,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року Головне управління ПФУ в Рівненській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення виплаченої надміру пенсії.

В обґрунтування позову вказував, що відповідач що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Рівненській області.

У липні 2008 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії із врахуванням довідок ПДСФ "Агродорспецстрой" про заробітну плату отриману відповідачем в Іркутській області в 1995-1996 роках. Після проведеного перерахунку розмір пенсії збільшився. 12.09.2011 року відповідача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

При проведенні інвентаризації справ було виявлено, що довідки ПДСФ "Агродорспецстрой" №1375 від 25.12.1995 та №827 від 26.12.1996 про заробітну плату, на підставі яких було проведено перерахунок є недостовірними, а відомості зазначені в трудовій книжці не засвідчені у встановленому порядку, зокрема, в трудовій книжці відтиск печатки неіснуючої країни та не вказано організаційно-правову форму підприємства.

Розпорядженням №123929 від 21.05.2018 пенсійна справа ОСОБА_1 приведена у відповідність до норм чинного законодавства з 01.07.2018. Після чого розмір пенсії зменшився. Оскільки, переплата пенсії у ОСОБА_1 в сумі 74275,25 грн. за період з 01.07.2008 по 01.07.2018 виникла у зв`язку із поданими ним довідками, що не відповідають нормами чинного законодавства, то наявні всі підстави для стягнення з відповідача виплаченої надміру пенсії.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 22 лютого 2021 року задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд враховує, що правовідносини сторін засновані на письмовій документарній формі, докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиції скаржника викладені письмово згідно із п.5 ч.2 ст.356 ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Рівненській області.

З 04.05.2006 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 30.07.2011 - відповідно до Закону України "Про державну службу". З 12.09.2011 з врахуванням норм ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком, яку отримує на даний час.

У липні 2008 році відповідачу проведено перерахунок пенсії з урахуванням довідок ПДСФ "Агродорспецстрой" про заробітну плату отриману відповідачем в Іркутській області в 1995-1996 роках..

Відповідно до розпорядження №123929 від 21.05.2018 пенсійну справу ОСОБА_1 приведено у відповідність до чинного законодавства. У зв`язку з чим, позивачем для відповідача надіслано лист №1361/03 від 09.07.2018, яким було повідомлено про те, що в нього виникла переплата пенсії з 01.07.2008 по 30.06.2018 в сумі 74275,25грн..

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року дії Корецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії за віком та не врахування при розрахунку пенсії довідок виданих ПДСФ "Агродорспецстрой" від 25.12.1995 №1375 та від 26.12.1996 №227 визнано протиправними і зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням вищевказаних довідок починаючи з 01.07.2018. Згідно вказаного рішення довідки №1375 від 25.12.1995 та №227 від 26.12.1996 є чинними та у встановленому законом порядку скасовані або визнанні недійсними не були.

Рішення набрало законної сили та є чинним.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «;Про пенсійне забезпечення».

Так, відповідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем надано не було.

Таким чином, відсутні докази зловживань з боку відповідача як пенсіонера, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії.

Висновки суду по суті вирішеного спору не спростовані позивачем належним чином.

За приписами частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Питання обов`язку доказування і подання доказів розкрито у статті 81 ЦПК України, стосовно того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, які були предметом розгляду судом першої інстанції, й суд дав їм належну правову оцінку у судовому рішенні, правомірно визнавши їх необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не є підставою для скасування законного й обґрунтованого рішення суду.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи,тому відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Петняк В.В. залишити без задоволення.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 03 червня 2021 року.

Головуючий :

Судді :