КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2112/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Київ

Справа № 362/1791/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке подане представником Волчек Наталією Миколаївною , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Марчук О.Л.,

у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

У березні 2020 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.03.2017 року, автомобілю марки «Volkswagen Polo», яким керував ОСОБА_3 , завдано механічних ушкоджень, а власнику автомобіля - майнової шкоди. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем сплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. і 1430 грн. за послуги по врегулюванню справи. Згідно з довідкою про ДТП та відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2017 року відповідач ОСОБА_2 є винним у порушенні ПДР України. Цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застрахована не була.

Посилаючись на викладене, на підставі статей 38, 39 і 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статей 1166, 1187, 1188 і 1191 ЦК України, вказує, що до МТСБ України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, та просить стягнути з відповідача грошові кошти у вказаній сумі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України - Волчек Н.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що в постанові Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2017 року (справа № 362/1207/17) встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР 042156 від 09.03.2017 року, 09.03.2017 року, о 09 год. 10 хв. на а/д «Київ-Одеса» 35 км+500 м ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не подав сигнал світлини покажчиком повороту, при цьому зайняв одночасно дві смуги для руху, що спричинило створення ним аварійної зупинки, а саме примусив водія автомобіля Volkswagen(д.р.н. НОМЕР_2 ) різко змінити напрямок руху. Вказаними діями ОСОБА_2 допустив порушення п. п 9.2; 10.1; 11.10 ПДР України. Отже, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2017 року, встановлено, що відповідач порушив п. п 9.2; 10.1; 11.10 ПДР України, як і встановлено, що внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначає, що розглядаючи позов, суд першої інстанції не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц.

Посилається на те, що суд першої інстанції при розгляді справи не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних документальних доказів, встановити наявність /відсутність вини в діях, в даному випадку водія ОСОБА_2 . В матеріалах справи містяться постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2017 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП в зв`язку із вчиненням дій в стані крайньої необхідності та копії пояснень самого водія автомобіля Volkswagen (д.р.н. НОМЕР_2 ) - ОСОБА_3 щодо обставин ДТП, які були надані останнім при зверненні з повідомленням про ДТП до позивача. Зазначені документи надають можливість переконатись у тому, що пошкодження автомобіля, власником якого є ОСОБА_4 , відбулось саме через порушення відповідачем ПДР України.

Стверджує, що відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким відповідач був би притягнутий до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст. 82 ЦПК України таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 не подавав.

В судовому засіданні представник позивача Волчек Н.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи в судовому засіданні, судом не встановлено існування передбачених статтею 999 ЦК України і підпунктом «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для здійснення регресного відшкодування на користь позивача, оскільки ним не доведено перед судом факту винності у ДТП водія ОСОБА_2 та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Тому суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено факт винності у ДТП водія ОСОБА_2 та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, а тому і немає підстав для регресного відшкодування з відповідача на користь позивача.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.06.2020 року у справі з аналогічних правовідносин № 361/10096/14-ц, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Родовим об`єктом адміністративних проступків на транспорті є суспільні відносини у сфері порушення правил охорони порядку та безпеки руху на транспорті, які утворюються у процесі експлуатації та користування різними видами транспорту. Ці проступки загрожують життю та здоров`ю людей, посягають на порядок і безпеку руху, порядок експлуатації транспорту й управління у сфері дорожнього руху, завдають матеріальну шкоду транспортним засобам, рухомому складу, шляхам сполучення, порушують право власності.

Класифікація об`єктів проступків на транспорті дозволяє виділити видові об`єкти як різновид родового об`єкта, але більш спільні для ряду проступків суспільні відносини, при цьому порушення, передбачені частиною четвертою статті 122 КУпАП посягають на суспільні відносини щодо користування засобами автомобільного транспорту та мають формальний склад, а порушення, передбачені статтею 124 КУпАП України посягають на суспільні відносини щодо забезпечення дорожнього руху та власності

та є правопорушеннями з матеріальним складом, оскільки при цьому пошкоджуються транспортні засоби, вантаж, дороги тощо.

Стаття 122 КпАП України передбачає відповідальність за порушення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху, в тому числі, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

При кваліфікації транспортних проступків з матеріальним складом встановлюється причинний зв`язок між протиправним діянням і настанням шкідливих наслідків.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2017 року справі №362/1207/17 ОСОБА_2 визнано винним в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 9).

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2017 року провадження у справі №362/1189/17 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із вчиненням ним дій в стані крайньої необхідності (а.с. 10).

Зі змісту постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2017 року вбачається, що згідно із протоколом серії БР № 042121 від 09.03.2017 року, ОСОБА_3 09 березня 2017 року о 09 годині 10 хвилин на 35-му кілометрі + 500 метрів автодороги Київ-Одеса, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порушення п.п. 12.1 і 12.3 ПДР України, не врахував дорожню обстановку та, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок здійснив наїзд на огороджувальну тумбу, що спричинило пошкодження автомобіля.

Вказані постанови суду учасниками дорожньо-транспортної пригоди в апеляційному порядку не оскаржувались та набрали законної сили.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди 09.03.2017 року застрахована не була.

10 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 09.03.2017 року, зазначивши, що водій автомобіля «Opel Vectra» грубо порушив ПДР, створив аварійну ситуацію, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль «Volkswagen Polo».

22 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся з заявою про виплату відшкодування завданої шкоди відповідно до ст. 35 та 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 (а.с. 10).

Згідно зі звітом № 906/03/17Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 275 828,79 грн., а ринкова вартість ТЗ Volkswagen реєстраційний номер НОМЕР_2 до ДТП, складає 235 411,65 грн.

23 жовтня 2017 року МТСБУ на підставі наказу № 9671 від 20.10.2017 року відшкодувало власнику пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_4 заподіяну шкоду в розмірі 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1260822 від 24.05.2016 року.

Крім того, розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 1430 грн., які МТСБУ було сплачено особам, що надавали послуги по врегулюванню по справі, здійснювали збір документів та визначення розміру завданої шкоди, що підтверджується платіжним дорученням № 1261652 від 14.11.2017, рахунком № 446 та актом виконаних робіт № 446, платіжним дорученням № 284 від 12.04.2017, рахунком № 284 та актом виконаних робіт № 284.

Проаналізувавши зміст постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2017 року та зміст постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2017 року, суд апеляційної інстанції вважає наявним причинно-наслідковий зв`язок між діями водія автомобіля «Opel Vectra» ОСОБА_2 та завданою шкодою власнику автомобіля «Volkswagen», яким керував ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2017 року, ОСОБА_2 визнано винним в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП , а саме: порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху, або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Так, ОСОБА_2 , 09.03.2017 року о 09 год. 10 хв. на а/д Київ-Одеса 35 км.+500 м, керуючи автомобілем «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 при зміні напрямку руху не подав сигнал світлини покажчиком повороту при цьому зайняв одночасно дві смуги для руху, що спричинило створення ним аварійної обстановки, а саме примусив водія автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , різко змінити напрямок руху. Вказаними діями ОСОБА_2 допустив порушення п.п. 9.2; 10.1; 11.10 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2017 року вбачається, що згідно із протоколом серії БР № 042121 від 09.03.2017 року, ОСОБА_3 09 березня 2017 року о 09 годині 10 хвилин на 35-му кілометрі + 500 метрів автодороги Київ-Одеса, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порушення п.п. 12.1 і 12.3 ПДР України, не врахував дорожню обстановку та, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок здійснив наїзд на огороджувальну тумбу, що спричинило пошкодження автомобіля.

Відповідно до вищевказаної постанови, в суді ОСОБА_3 пояснив, що він рухався на автомобілі в лівій смузі в напрямку м. Київ, в цей час перед ним зі сторони м. Васильків на автодорогу виїхав автомобіль Opel і почав рухатися через трасу в напрямку смт. Калинівка, він прийняв різко вліво, щоб не вдарити цей автомобіль і зіткнувся з колесовідбійником, вважав винним водія автомобіля Opel , об`їхати його справа не міг, так як той зайняв дві смуги, крім того, справа їхали інші автомобілі, якби не звернув вліво, то було б зіткнення з автомобілем Opel і шкода тоді б була значно більшою.

Водій автомобіля Opel ОСОБА_2 пояснив, що їхав з м.Васильків в смт Калинівку, подивився вліво, автомобіль був далеко, він переїхав трасу, зайняв крайню ліву смугу на розворот, почув зліва удар в колесовідбійник, побачив, що це вдарився автомобіль Volkswagen Polo, вважає, що водій повинен був об`їхати його справа.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що їхав з м.Василькова в смт. Калинівку , автомобіль Opel переїхав через трасу, він почув різке гальмування, удар в блоки, там не можна була переїздити трасу, бо в тому місці суцільна лінія, треба було проїхати правіше, почекати можливості пересікти трасу для розвороту.

Закриваючи провадження у справі щодо водія ОСОБА_3 , Васильківський міськрайонний суд Київської області виходив з того, що водій ОСОБА_3 діяв в стані крайньої необхідності, звернувши вліво і вдарившись в колесовідбійник, таким чином усунув більш значну шкоду, яка могла б бути при зіткненні з автомобілем Opel, тому провадження в адміністративній справі щодо нього слід закрити на підставі ст.247 ч.1 п.4 КУпАП.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

При цьому суд у вказаній постанові зазначив, що саме водій автомобіля Opel ОСОБА_2 створив аварійну обстановку, примусивши водія ОСОБА_3 різко змінювати напрямок руху, внаслідок якого відбулось пошкодження автомобіля «Volkswagen Polo» д.н. НОМЕР_2 .

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що в результаті неправомірних дій, що виразились у порушенні Правил дорожнього руху України, водій автомобіля Opel ОСОБА_2 створив аварійну ситуацію, внаслідок якої автомобіль «Volkswagen», водій якого - ОСОБА_3 діяв у стані крайньої необхідності, вдарився в колесовідбійник та зазнав механічних пошкоджень.

Колегія суддів вважає, що відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким ОСОБА_2 був би притягнутий до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП не може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки в силу приписів 82 ЦПК України таке рішення є обов`язковим для суду, проте не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вище встановлені обставини справи та докази, які містяться у матеріалах справи на їх підтвердження, апеляційний суд дійшов висновку про наявність винних дій та причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_2 та наслідками у вигляді пошкодження автомобіля марки «Volkswagen Polo» д.н. НОМЕР_2

З огляду на викладене та встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки протиправними діями водія ОСОБА_2 , який порушив правила дорожнього руху та створив аварійну ситуацію, у результаті якої було пошкоджено автомобіль «Volkswagen» , його власнику було спричинено матеріальну шкоду, на відшкодування якої МТСБУ виплачено власнику вказаного автомобіля суму у розмірі 100 000 грн., то позовні вимоги МТСБУ про стягнення з ОСОБА_2 страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 101430 грн. є обґрунтованими.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пунктів 41.1, 41.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. За рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.

Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Частинами 2 та 3 статті 22 вказаного Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньої-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим-юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

Встановивши факт настання події, передбаченої підпунктом «а» частини 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок якої позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 100 000 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого, та поніс витрати на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку у розмірі 1430 грн., а отже виконав покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 22 зазначеного Закону, з урахуванням вимог статті 1191 ЦК України, заявлені позовні вимоги колегія суддів вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню. За викладених обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді колегія суддів вважає помилковими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що при поданні позову позивачем було сплачено 2102 грн., при поданні апеляційної скарги - 3153 грн., то сума судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача становить 5255 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке подане представником Волчек Наталією Миколаївною , - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України у відшкодування шкоди 101 430 (сто одну тисячу чотириста тридцять) гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, місце знаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 червня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.