Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/764/21
Номер провадження: 2/511/344/21
24 травня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Теренчук Ж. В.,
при секретарі - Ніколас С.О.,
за участю позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської областіпро визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , належної їй на праві власності.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона відповідно до договору купівлі-продажу від 11.02.2008 року укладеного між нею та відповідачами є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані її колишні власники - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно з моменту придбання нею квартири, відповідачі жодного дня там не проживали. Вирішити це питання в позасудовому порядку не можливо. Відповідачі не є членом її сім`ї. На підставі викладеного просить її позов задовольнити, визнавши відповідачів втратившими право на проживання в належній їй квартирі з лютого 2008 року.
В судовому засіданні позивач суду пояснила, що в 2008 році вона придбала квартиру у відповідачів. Вони обіцяли в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку, однак до цього часу це питання так і не вирішено, а фактичне місце перебування їх не відомо.
Тому просила заявлені позовні вимоги задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, не заперечував проти їх задоволення, просили справу розглядати у відсутність їх представника. (а.с.28)
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшли поштові повідомлення з відміткою про невручення відповідачам повідомлення, в зв`язку з тим, що відповідачі за адресою реєстрації не проживають.
Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченими договором купівлі-продажу від 11.02.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 придбала вказану квартиру у власність у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договір зареєстрований в реєстрі за №543.(а.с. 5)
Таким чином, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.05.2008 року №18717033, а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. (а.с.6)
Згідно копії технічного паспорта, вказана квартира загальною площею 43,60 кв.м, в тому числі житлова 28,10 кв.м. (а.с.8)
Згідно довідки Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області №400 від 07.04.2021 року, ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . (а.с.10)
З довідки-виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку №401 від 07.04.2021 року, судом встановлено, що в вище зазначеній квартирі також зареєстровані - ОСОБА_2 , 1953 року народження, та ОСОБА_3 , 1981 року народження, даний факт також підтверджується карткою випискою. (а.с.11,13)
Відповідно до поквартирної картки домоуправління, власником квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 11.02.2008 року є ОСОБА_1 , зареєстрована в даній квартирі 31.07.2008 року. (а.с.12)
Згідно акту обстеження домоволодіння щодо фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , складеного за участю представників Лиманської селищної ради встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 11.02.2008 року, колишні власники вказаної квартири, в ній не проживають, даний факт також під час складання акту підтвердили сусіди - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.15)
Даний факт також підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_6 , згідно яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є колишніми власниками зазначеної квартири. В 2008 році вони продали квартиру ОСОБА_7 , виїхали з неї та з того часу в ній не проживають.
Суд визнає покази свідка достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідку достовірно відомо, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лютого 2008 року не проживають за адресою реєстрації.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком.
Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.
У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
П.34 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право на користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення. (пункт третій частини першої статті 346 ЦК ) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ч.3 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за за законом не може належати цій особі.
Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилаються сторони, давши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позові, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Наданими суду письмовими доказами, позивач ОСОБА_1 довела, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 з лютого 2008 року, квартиру придбала у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Як власник квартири ОСОБА_1 не може в повній мірі реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження власним майном через реєстрацію в її будинку сторонніх осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідачі були зареєстровані в даній квартирі на момент, коли ОСОБА_1 придбала квартиру, вони були прописані в квартирі, як власники.
По відношенню до ОСОБА_1 не є членами її сім`ї, сторони по справі не перебувають в договірних відносинах, договору найму жилого приміщення між ними не укладалося, продавши позивачу квартиру, припинили своє право власності на неї і відповідно втратили право на користування нею з часу її продажу.
Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 , це право відповідачі втратили з лютого 2008 року з часу продажу квартири, , а тому позов ОСОБА_1 належить задовольнити.
На підставі ч.3 ст.346, ст.391 Цивільного кодексу України, ст.9,71,72,150 Житлового кодексу України, керуючись ст. 81, 259, 263-265, 268, 281-284, 288, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , з лютого 2008 року.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , з лютого 2008 року.
Вказане рішення є підставою для звернення до Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Ж. В. Теренчук