Справа № 649/399/21
Провадження № 2/649/164/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Мамаєва В.А.

за участю секретаря судового засідання Шишки Н.М.

позивача ОСОБА_1

представника Великолепетиської селищної ради Колокот М.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великолепетиської селищної ради про визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 09.09.2003 року позивач уклала з "Великолепетиським районним споживчим товариством" письмовий договір купівлі-продажу, згідно якого позивач придбала у "Великолепетиському районному споживчому товаристві" нежитлову будівлю, склад, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 1000 грн. Того ж дня позивачем було оплачено вартість складу і прийнято його, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 153 від 09.09.2003 року та актом прийому-передачі від 09.09.2003 року. Відповідно до ст. 44 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1540-VI, який був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу від 09.09.2003 року, вказаний договір повинен був бути укладений лише в письмовій формі. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового будівлі чинне на той час законодавство не вимагало. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1540-VI право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Тому відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1540-VI позивач стала власником нежитлової будівлі, складу з моменту передачі їй нерухомого майна, тобто з 09.09.2003 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 01.01.2004 року, обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно, але коли позивач звернулася до реєстратора, щоб зареєструвати право власності на нежитлову будівлю, склад, то отримала відмову, оскільки, щоб зареєструвати право власності необхідно, щоб це право було зареєстроване в державному реєстрі права власності на нерухоме майно за продавцем. Але ця норма не має зворотної сили, оскільки позивач придбала нерухоме майно і стала його власником у 2003 році, тобто до набрання чинності законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За вказаних обставин позивач не може належним чином зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, хоча з 09.09.2003 року є власником вказаного майна відповідно до чинного на той час законодавства. Тому, позивач звернулася до суду і відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 392 ЦК України просить визнати за нею право власності на нежитлову будівлю, склад, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, але у позовній заяві просить позов задовольнити та розгляд справи проводити без її участі.

Представник відповідача Колокот М.В. у судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просить суд розглядати справу у відсутність представника відповідача.

Прийнявши відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнання представником відповідача позову і враховуючи наявність законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно договору купівлі-продажу від 09.09.2003 року, укладеного між ОСОБА_1 та "Великолепетиським районним споживчим товариством", позивач купила нежитлову будівлю, склад, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту прийому-передачі від 09.09.2003 року "Великолепетиське районне споживче товариство" на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2003 року передало ОСОБА_1 нежитлову будівлю, склад.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 153 від 09.09.2003 року позивач здійснила оплату за будівлю складу у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 44 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1540-VI, який був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу від 11.03.1999 року, вказаний договір повинен був бути укладений лише в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1540-VI, право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Таким чином, позивач відповідно до ст.ст. 128, 224 ЦК Української РСР стала власником майна - складу з моменту передачі їй вказаного майна - 09.09.2003 року.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV (надалі Закон № 1952-ІV) обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач звернувшись до реєстратора з метою реєстрації права власності на нежитлову будівлю, склад, отримала відмову, оскільки для реєстрації права власності необхідно, щоб це право було зареєстроване в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно за продавцем, але позивач купила вказану нежитлову будівлю склад у 2003, тобто до набрання чинності Законом № 1952-ІV.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Враховуючи, що ОСОБА_1 належить право власності на нежитлову будівлю, склад з 09.09.2003 року і остання не може зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 392 ЦК України за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на нежитлову будівлю, склад, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять: літ. А - будівля складу загальною площею 148,1 кв.м., літ. Б - навіс, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 44, 128, 224 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1540-VІ, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 392 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 206, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Великолепетиської селищної ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю, склад, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять: літ. А - будівля складу загальною площею 148,1 кв.м., літ. Б - навіс.

Повне найменування сторін:

1. Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

2. Відповідач - Великолепетиська селищна рада, ідентифікаційний код 04401530, адреса місцезнаходження: Херсонська область, Великолепетиський район, смт. Велика Лепетиха, вул. Соборна, 2.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис