Справа № 174/62/21
п/с № 2/174/95/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Зіненко Є.І.

позивач ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третя особа ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третя особа ОСОБА_4 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Вільногірську Дніпропетровської області померла його мати та мати відповідачки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, яка складається з усього майна, що належало при житті матері, зокрема із належній їй частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується заповітом, складеним при житті його матір`ю. Заповіт було складено та посвідчено 28.05.2008 року приватним нотаріусом П`ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романенко Т.В., Відповідно до змісту заповіту, усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, мати заповіла йому.

Однак, про наявність цього заповіту йому стало відомо лише наприкінці грудня 2020 року, коли він отримав листа від 16.12.2020 р. за підписом державного нотаріуса Канюгою О. В., з тексту якого слідувало, що його матір за життя залишила заповіт на його ім`я у зв`язку з чим йому пропонувалось в термін до 01.01.2021 р. звернутись до Вільногірської державної нотаріальної контори і подати заяву про прийняття спадщини, або заяву про відмову від спадщини.

До спливу строку, встановленого йому нотаріусом, він звернувся до Вільногірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на яку отримав постанову державного нотаріуса Канюги О. В. від 13.01.2021 р. «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії», так як було пропущено встановлений строк - шість місяців з дня смерті спадкодавця, на подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що пропустив строк звернення з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері з поважних причин, оскільки не знав про наявність заповіту та несвоєчасне (після спливу шестимісячного строку) повідомлення його нотаріусом, тому просить визнати поважною причину пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини до органів нотаріату за місцем відкриття спадщини, визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини - протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду за його позовом.

Ухвалою від 12.01.2021 року, відкрито позовне провадження по даній справі, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачу.

У визначений в ухвалі строк відповідачем відзив не подано.

Ухвалою від 29.03.2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження в загальне.

12.04.2021 року ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено, та 17.05.2021 року надано документи по спадковій справі.

В судовому засіданні позивач та його представник позов та обставини викладені в ньому підтримали в повному обсязі та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Позивач пояснив, що про наявний та складений матір`ю на його користь заповіт йому стало відомо лише після 16.12.2020 р., з моменту отримання ним листа з Вільногірської державної нотаріальної контори. Після отримання зазначеного вище листа, він почав у квартирі за місцем проживання матері, яка проживала окремо від нього по зазначеній вище адресі: кв. АДРЕСА_1 , перебирати її документи, та знайшов заповіт, складений матір`ю за життя на його користь. Мати йому про наявність цього заповіту не повідомляла, висловлюючи лише намір скласти такий заповіт. А оскільки матері належала при житті лише частка квартири (1/3), у якій вона проживала та була зареєстрованою на день своєї смерті, він вважав, що спадщину прийняла та оформила на себе відповідачка, яка разом із своїм сином - третьою особою у справі, є власниками інших 2/3 частин квартири, тому цим питанням він і не переймався. При цьому, відповідачка, з невідомих йому причин, не повідомила його про те, що вона не отримала спадщину після смерті матері у повному обсязі на її частку квартири в наслідок наявного заповіту на його користь, про що йому також стало відомо, коли він подавав заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Відповідачка, в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі та пояснила, що вона та її син є власниками 2/3 квартири кв. АДРЕСА_1 . Вона прийняла спадщину у встановлений строк, інших спадкоємців, окрім сторін по справі, немає. Про те, що квартира була приватизована та 1/3 частка за життя належала їх матері позивачу було відомо і він мав можливість звернутися до нотаріальної контори для отримання спадщини у встановлений законом строк. Про заповіт йому було відомо і відповідачка вважає, що ОСОБА_1 сам возив матір до нотаріуса у м. П`ятихатки для складання заповіту. Вважає, що відсутні поважні причини пропуску строку позивачем для звернення з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті їх матері.

Третя особа в судове засідання не з`явився був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вільногірську Дніпропетровської області померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.01.2021 р. (а.с. 5).

Відповідно до копії заповіту від 28.05.2008 року приватним нотаріусом П`ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романенко Т.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1013, ОСОБА_5 , 14.10.1924 р. заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 6).

Відповідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 14776615 від 28.05.2008 р. складено заповіт, де заповідачем є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7).

Згідно листа нотаріальної контори від 16.12.2020 р., № 343/02-14 за підписом завідуючої

Вільногірською державною нотаріальною конторою Канюги О. В., з тексту якого слідує, що матір ОСОБА_5 за життя залишила заповіт на ОСОБА_1 та йому пропонувалось в термін до 01.02.2021 р. звернутись до Вільногірської державної нотаріальної контори і подати заяву про прийняття спадщини, або заяву про відмову від спадщини (а.с. 53).

Згідно до копії постанови державного нотаріуса Канюги О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 9)

Заява ОСОБА_3 про прийняття спадкового майна, заява ОСОБА_1 (а.с. 50, 54).

Відповідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 61156658 від 03.08.2020 р. заведена спадкова справа, де спадкодавцем є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 51).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок N 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку N 296/5).

Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку N 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач стверджував, що нотаріус не здійснила належним чином повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи, оскільки вона відкрита 03.08.2020 року, а повідомлення спадкоємцю за заповітом направлено 04.08.2020 року, а отримано ним 22.12.2020 року,тобто після спливу встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини,тобто через чотири місяці. Твердження відповідачки про те, що у нотаріуса відсутній обов`язок повідомляти спадкоємця за заповітом не ґрунтується на нормах чинного законодавства, наведених вище, і на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, чого в даному випадку нотаріус не забезпечила.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23.08.2017 року у справі N 6-1320цс17, від 06.09.2017 року у справі N 6-496цс17.

З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12.09.2018 року у справі N 484/3221/17 (провадження N 61-22510св18), від 10.01.2019 року у справі N 263/1221/17 (провадження N 61-18261св18), від 25.03.2020 року у справі N 642/2539/18-ц (провадження N 61-5609св19).

Недобросовісна поведінка нотаріуса є підставою для поновлення строку для продовження строку для прийняття спадщини (ВС/КЦС у справі № 130/2517/18 від 21.09.2020), а також непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви, які встановлені в процесі судового розгляду.

Судом встановлено, що позивачем дійсно пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої, на його ім`я спадкодавцем за життя було складено заповіт, але в зв`язку з викладеними вище обставинами до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся тільки 12.01.2021 року.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 13.03.2020 року у справі № 314/2550/17 та від 21.09.2020 року у справі N 130/2517/18. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7" про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За зазначених обставин суд приходить до висновку про необхідність визначення ОСОБА_1 додаткового строку у три місяця з часу вступу судового рішення про це в законну силу, на подачу заяви про прийняття спадщини і задоволення позову в цій частині. Обраний позивачем спосіб захисту передбачений законом для застосування до спірних правовідносин, є належним та ефективним способом захисту, тобто таким, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто має найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

При цьому, позивач заявив окрему позовну вимогу про визнання причин пропуску строку поважними, однак виходячи з положень ст. 1272 ЦК України та роз`яснень в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7, на думку суду поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини мають оцінюватись судом з урахуванням обставин справи та у разі визнання їх поважними слугувати підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому це фактично не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача.

Отже, суд вважає, що позов має бути задоволено частково.

Судові витрати віднести на рахунок позивача за його клопотанням.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третя особа ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у три місяця з часу вступу судового рішення про це в законну силу, на подачу заяви про прийняття спадщини.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Судові витрати за клопотанням ОСОБА_1 покласти на нього.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.06.2021 року.

Суддя Вільногірського міського суду

Дніпропетровської області І.А.Ілюшик