Справа № 369/8875/19
Провадження №4-с/369/44/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Мазурик Д.С..

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року скаржниця звернулась до суду із даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18.09.2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист по справі №369/8245/13-ц, за яким стягнено ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх доходів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 29.08.2013 року. 11.09.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Солом`янського управління юстиції було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №44687016. 06.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 27.02.2018 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кисельовою В.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №44687016 на підставі п.7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що по станова про закриття виконавчого провадження винесена з порушенням законодавства та підлягає скасуванню, оскільки у разі наявності заборгованості із стягнення відповідних платежів, виконавче провадження не підлягає закінченню. Скаржниця стверджує, що у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів в рамках виконавчого провадження №44687016, а тому просила суд скасувати постанову винесену 27.02.2018 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кисельовою В.В. про закінчення виконавчого провадження №44687016; зобов`язати Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження №44687016.

В судове засідання 09.04.2021 скаржник або його представник не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав.

Представники заінтересованих осіб: боржник - ОСОБА_2 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання 09.04.2021 не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надсилали.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

Суд, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно дост.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 18.09.2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист по справі №369/8245/13-ц, за яким стягнено ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх доходів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 29.08.2013 року.

На підставі виконавчого листа №369/8245/13-ц від 18.09.2013 року 11.09.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Солом`янського управління юстиції було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №44687016.

27.02.2018 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кисельовою В.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №44687016 на підставі п.7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що передбачено частиною 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з цим, стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави закінчення виконавчого провадження , в тому числі в зв`язку з скасуванням або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню ( п.5 ч.1), 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів (п.9 ч.1) та 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом( п.9 ч.1).

Невиконання судового рішення протягом такого тривалого часу порушує основні засади виконавчого провадження - обов`язковості виконання рішень, розумності строків виконавчого провадження. Хоча закон і не містить поняття «розумності строків», проте зволікання у вчиненні виконавчих дій не свідчить про дотримання зазначеного вище принципу. Крім того, діяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, це сукупність дій направлена на кінцевий результат - виконання судового рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18 зазначив, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів про невиконання рішення суду про стягнення аліментів в рамках виконавчого провадження №44687016, а саме: про наявність заборгованості боржника ОСОБА_2 по сплаті аліментів, як протягом періоду стягнення, так і на момент прийняття оскаржуваної постанови про закриття виконавчого провадження. Крім цього, скаржницею не надано доказів (довідки-розрахунку) про наявність заборгованості за будь-який час протягом якого здійснювалось примусове стягнення аліментів в рамках виконавчого провадження.

Положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

З врахуванням того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, як протягом періоду стягнення, так і на момент прийняття оскаржуваної постанови про закриття виконавчого провадження., твердження скаржниці про те, що у ОСОБА_2 наявна непогашена заборгованість по сплаті аліментів в рамках виконавчого провадження №44687016 суд сприймає лише як припущення, які не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Тому, суд приходить до висновку, що підстави для скасування постанови від 27.02.2018 року, винесеної старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кисельовою В.В. про закінчення виконавчого провадження №44687016 та зобов`язання відновити виконавче провадження №44687016 в порядку ст. 447 ЦПК України - відсутні. З наведених вище підстав суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Дубас Т.В.