Постанова

Іменем України

17 червня 2021 року

м. Київ

справа №758/4295/18

провадження № 61-6562ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна»,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» про визнання незаконною та скасування догани,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що наказом товариства № 6-п від 16 лютого 2018 року йому оголошено догану за відсутність на робочому місці. Вказану догану оголошено із порушенням норм трудового законодавства, зокрема, роботодавцем пропущено місячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ підписано неуповноваженою особою. Крім того, в його діях відсутній склад дисциплінарного порушення, оскільки його відсутність на робочому місці була обумовлена характером роботи та особливостями трудового розпорядку, а саме: працюючи на посаді менеджера з питань регіонального розвитку позивач мав багато зустрічей за межами розташування свого робочого місця, а відтак, в практиці трудових відносин, які склалися на підприємстві, він міг не з`являтися на робочому місці, проводячи зустрічі з клієнтами підприємства.

15 січня 2018 року позивач проводив зустрічі із представниками клієнта ТОВ «Проктер енд Гембел Трендінг Україна» ТОВ «САВ-Сервіс» та працював з офісу відповідача, який розташований на території ТОВ «САВ-Сервіс».

Позивач просив судвизнати незаконною та скасувати догану від 16 лютого 2018 року.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконною та скасовано спірну догану.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт відсутності позивача на робочому місці не може однозначно свідчити про порушення ним трудової дисципліни, оскільки практика трудових відносин, яка склалася в товаристві, передбачала можливість роботи працівників не лише в головному офісі, а й в офісі ТОВ «САВ-Сервіс», стороною відповідача не доведено наявність вини працівника у вчиненні правопорушення. Наказ про притягнення позивача до відповідальності містить виклад обставин порушення дисципліни працівником, водночас, в ньому відсутні будь-які посилання на положення правил внутрішнього розпорядку або посадової інструкції, які були порушені або не були дотримані позивачем. Крім того, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося за межами місячного строку, визначеного статтею 148 КЗпП України.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що враховуючи те, що позивачем підтверджено наявність визначеного йому робочого місця в центральному офісі та не надано доказів на підтвердження погодження з керівником підприємства його виконання трудових обов`язків за межами центрального офісу, що свідчить про відсутність позивача на робочому місці 15 січня 2018 року.

Оскільки, запланована зустріч позивача із клієнтом не відбулась, належні докази на підтвердження будь-яких інших запланованих та проведених зустрічей позивача, погоджених із керівництвом, відсутні, відтак нез`явлення позивача на робочому місці протягом усього дня є без поважних причин.

Посилання позивача на економічну вигоду для товариства як на поважну причину нез`явлення на робочому місці не можна визнати як поважну, а тому не впливає на кваліфікацію дій позивача, як «відсутність на робочому місці без поважних причин», відтак до уваги судом не приймається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано з Подільського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи №758/4295/18 .

Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року до закінчення касаційного перегляду справи.

Відкриваючи касаційне провадження у даній справі, суд виходив з того, що судове рішення за наслідками розгляду такої скарги в касаційному порядку буде мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просить суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункти перший та четвертий частини другої статті 389 ЦПК України

Окрім того, касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не здійснював прогул, оскільки йому не було конкретно визначено робоче місце, він не був ознайомлений із умовами праці. Окрім того, позивач не був обізнаний з графіком роботи, відповідно не міг його порушити.

Відсутність на робочому місці була з поважних причин.

В матеріалах справи відсутні накази та заяви працівника про надання йому відпустки, які є єдиним доказом перебування позивача у відпустці.

До аналогічноговисновку дійшов Верховний Суду постановах від 19 квітня 2018 року у справі № 826/584/16 та від 26 серпня 2018 року у справі № 289/51/16.

Окрім того, вказані дні припадали на вихідні дні.

Аргументи інших учасників скарги

Відзив ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» на касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувне судове рішення є законним та обгрунтованим . Позивач визнав обставину наявності у нього робочого місця за адресою товариства, яка не заперечується і відповідачем , тому не підлягає доведенню. Табель обліку робочого часу належить до первинної документації, яка слугує підтвердженням використання працівником робочого часу та відпусток. Відповідно, використовується для фінансових розрахунків з працівниками. Суд дійшов правильного висновку про те, що будь-яких поважних причин для відсутності відповідача на роботі відсутні.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Проктер енд Гембл Трендінг Україна» та працює на посаді менеджера з питань регіонального розвитку.

15 січня 2018 року заступником генерального директора ОСОБА_6, керівником підрозділу ОСОБА_9, менеджером відділу персоналу ОСОБА_4 було складено акт про відсутність позивача на робочому місці з 09:00 до 18:00 (а.с. 40, том 1).

15 лютого 2018 року начальник сектору по роботі з регіональними замовниками «Захід» ОСОБА_7 звернулася до позивача з листом щодо надання письмових пояснень з приводу відсутності на роботі 15 січня 2018 року (а.с. 41, том 1).

15 лютого 2018 року позивач надав пояснення, у яких зазначив, що 15 січня 2018 року у нього була запланована зустріч із представником компанії «Еко-маркет» у них в офісі, але зустріч в останній момент була скасована. З метою економії робочого часу позивач прийняв рішення поїхати не до офісу товариства (вул. Набережно-Хрещатицька, б.5/13, оф. А), а до офісу роботодавця, розташованого на підприємстві «САВ-Сервіс», для роботи з клієнтами, і далі залишитися там для роботи, про що повідомив керівнику ОСОБА_7 шляхом смс-повідомлення (а.с. 42, том 1).

16 лютого 2018 року начальник сектору по роботі з регіональними замовниками «Захід» ОСОБА_7 підготувала службову записку на ім`я заступника генерального директора товариства ОСОБА_6 , у якій зазначила, що 15 січня 2018 року позивач не з`явився на своєму робочому місці. Зазначила, що він не погоджував з нею факт відсутності на робочому місці, і причини відсутності не є поважними (а.с. 44, том 1).

Наказом № 6-П від 16 лютого 2018 року позивачу було оголошено догану за відсутність на роботі протягом усього робочого дня 15 січня 2018 року, що є порушенням трудової дисципліни. Наказ підписано заступником генерального директора товариства ОСОБА_6 (а.с. 45, том 1).

В ході розгляду справи також встановлено, що центральний офіс ТОВ «Проктер енд Гембл Трендінг Україна» знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також наявний офіс товариства на території ТОВ «САВ-Сервіс» за адресою: м. Київ, вул. Краснова, 27.

Представником відповідача зазначається, що відповідно до особливостей практики товариства працівникам дійсно дозволено виконання своїх трудових обов`язків поза межами офісу, зокрема в офісі, розташованому у ТОВ «САВ-Сервіс». Однак, дистанційне виконання трудових обов`язків має бути за наявності відповідних підстав та погоджене з керівництвом.

Представник відповідача стверджує, що позивач має закріплене єдине робоче місце (з іменною табличкою та номером) в офісі товариства за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем у судовому засіданні 17 березня 2021 року підтверджено факт того, що йому виділено робоче місце, за яким він мав змогу працювати у головному офісі за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 свою відсутність в центральному офісі 15 січня 2018 року не заперечує, та зазначає, що в цей день у нього була запланована зустріч із представником компанії «Еко-маркет», яка в останній момент була відмінена. З метою економічної вигоди позивач залишився у офісі ТОВ «Проктер енд Гембл Трендінг Україна» на території ТОВ «САВ-Сервіс», який територіально ближчий від офісу компанії «Еко-маркет», ніж основний офіс відповідача, про що було повідомлено керівника.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копій електронної переписки через месенджер «viber» вбачається, що позивач повідомив ОСОБА_7 про його знаходження в офісі на території ТОВ «САВ-Сервіс», однак надання згоди зі сторони ОСОБА_7 із даної переписки не вбачається, крім того, зазначено, що за відсутності зустрічі із представниками компанії «Еко-маркет» ОСОБА_1 очікують у центральному офісі.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження погодження з керівником виконання трудових обов`язків позивача поза межами центрального офісу.

Наказом від 31 січня 2018 року № 27-КО обов`язки генерального директора покладено на заступника генерального директора ОСОБА_6 , у зв`язку з відпусткою генерального директора ОСОБА_8 у період з 12 лютого 2018 року до 16 лютого 2018 року (а.с. 43, том 1).

Наказ про оголошення догани позивача за відсутність його на роботі 15 січня 2018 року видано 16 лютого 2018 року.

Як вбачається із Витягу з табеля обліку використання робочого часу ОСОБА_1 за січень 2018 року останній перебував у додатковій відпустці (оформлені дні) 20 січня 2018 року, 21 січня 2018 року, 27 січня 2018 року та 28 січня 2018 року (а.с.24 т.2).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що враховуючи те, що позивачем підтверджено наявність визначеного йому робочого місця в центральному офісі та не надано доказів на підтвердження погодження з керівником підприємства його виконання трудових обов`язків за межами центрального офісу, що свідчить про відсутність позивача на робочому місці 15 січня 2018 року.

Відсутність позивача на робочому місці протягом усього була без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

За правилами частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до вимог трудового законодавства порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Частиною першою статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Так, судами було встановлено, що позивачем підтверджено факт того, що йому виділено робоче місце, за яким він мав змогу працювати у головному офісі за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 свою відсутність в центральному офісі 15 січня 2018 року не заперечував, та зазначав, що в цей день у нього була запланована зустріч із представником компанії «Еко-маркет», яка в останній момент була відмінена. З метою економічної вигоди позивач залишився у офісі ТОВ «Проктер енд Гембл Трендінг Україна» на території ТОВ «САВ-Сервіс», який територіально ближчий від офісу компанії «Еко-маркет», ніж основний офіс відповідача, про що було повідомлено керівника.

Проте, судом апеляційної інстанції було встановлено, шо матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження погодження з керівником виконання трудових обов`язків позивача поза межами центрального офісу.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність позивача на робочому місці 15 січня 2018 року, що свідчить про вчинення прогулу.

Доводи касаційної скраги відносно того, що ОСОБА_1 не здійснював прогул, оскільки йому не було конкретно визначено робоче місце, про що він не був ознайомлений із умовами праці та графіком роботи, а відсутність його на робочому місці була з поважних причин, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки доказів.

Щодо строків застосування дисциплінарного стягнення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Наказ про оголошення догани позивача за відсутність його на роботі 15 січня 2018 року видано 16 лютого 2018 року.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у додатковій відпустці (оформлені дні) 20 січня 2018 року, 21 січня 2018 року, 27 січня 2018 року та 28 січня 2018 року.

Таким чином, враховуючи положення статті 148 КЗпП України та перебування позивача у додатковій відпустці у вищевказані дні, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що останнім днем для дисциплінарного стягнення (оголошення догани) є 18 лютого 2021 року, відтак, оспорюваний наказ видано в межах встановленого строку.

Доводи касаційної скарги відносно того, що в матеріалах справи відсутні накази та заяви працівника про надання йому відпустки, які є єдиним доказом перебування позивача у відпустці 20 січня 2018 року, 21січня 2018 року, 27 січня 2018 року та 28 січня 2018 року не заслуговують на увагу, оскільки позивач всупереч статті 81 ЦПК України заперечуючи проти того, що внесення до табелю робочого часу даних перебування його у відпустці, не є доказом перебування у відпустці, не заявляв клопотань про витребування даних про наявність чи відсутність наказів на відпустки у вказані дні.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням нею процесуальних дій.

Посилання у касаційній скарзі на висновки Верховного Суду у постановах від 19 квітня 2018 року у справі № 826/584/16 та від 26 серпня 2018 року у справі № 289/51/16 є безпідставним, оскільки предметом вказаних справ були неподібні спірні правовідносини цій справі.

Загалом доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом апеляційної інстанції оцінкою зібраним у справі доказам та встановленими на їх підставі обставинами, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку позивача свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук