Справа № 479/66/21
Провадження №2/479/152/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(з а о ч н е)

03 червня 2021 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої - судді Репушевської О.В.

за участі: секретаря судового засідання Добровольської І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смтКриве Озеро, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу №479/66/21 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заробітної плати за час затримки повного розрахунку при звільненні,

у ч а с н и к и с п р а в и

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ДП "Миколаївський облавтодор",

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, посилаючись на те, що з 10 червня 1975 року до 19 червня 2019 року він працював у відокремленому підрозділі - філії Кривоозерський райавтодор ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", з 24 червня 2019 року до 30 квітня 2020 року - у відокремленому підрозділі - філії Первомайський райавтодор ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

За час перебування у трудових відносинах підприємством була нарахована, але не виплачена заробітна плата позивачу за квітень, травень, червень 2019 року в сумі 25 493,15 грн. та з липня 2019 року по квітень 2020 року включно в сумі 22 368,48 грн.. На день звільнення, станом на 23 листопада 2020 року, відповідач не провів повний розрахунок по зарплаті з позивачем, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 47 861,63 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з дня звільнення по день ухвалення рішення судом.

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив не надав, тому суд, у відповідності до ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, при відсутності сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 10 червня 1975 року до 19 червня 2019 року він працював у відокремленому підрозділі - філії Кривоозерський райавтодор ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", з 24 червня 2019 року до 30 квітня 2020 року - у відокремленому підрозділі - філії Первомайський райавтодор ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". про що свідчить копія витягу із трудової книжки позивача.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст.21 Закону України "Про оплату праці").

Згідно із положеннями ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до положень ч.6 ст.24 Закону України "Про оплату праці", своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст.241-1 КЗпП України.

Відповідно до положень ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати №95, яка ратифікована 31 січня 1961 року.

Відповідно до положень ст.1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін "заробітна плата", який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Згідно положень ст.12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу.

Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно положень ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права, надав Конституційний суд України у своєму Рішенні №4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі, щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України.

Із матеріалів справи встановлено, що на момент звільнення, а саме станом на 30 квітня 2020 року ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги в Україні" не здійснила повний розрахунок з позивачем.

З урахуванням нормативних положень ст.116 КЗпП України, яка зобов`язує підприємство розрахуватися з працівником у день звільнення, що не було здійснено відповідачем, суд вважає, що підприємство повинно нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За положеннями діючого трудового законодавства на власника покладається обов`язок в останній день роботи, цей же день є днем звільнення, він же зазначається в заяві про звільнення і в трудовій книжці як день звільнення, видати працівнику належно оформлену трудову книжку та провести з ним повний розрахунок.

При розрахунку оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд керується положеннями "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року.

Відповідно до абзацу 3 п. 2 зазначеного Положення - середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Середній заробіток позивача за березень - квітень 2020 року складає: 82,18 грн./день (3 451,97 грн. поділити на кількість робочих днів - 42).

Кількість робочих днів затримки з дня наступного за днем звільнення до часу ухвалення рішення складає 272 дні.

Таким чином розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 22 352,96 грн. (82,18 грн. х 272 днів), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів.

Згідно даних квитанції №6 АТ "Ощадбанк" від 01 лютого 2021 року позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., тому відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн..

Керуючись ст.ст. 4, 76, 81, 89, 206, 247, 264, 265, 352-354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заробітної плати за час затримки повного розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", на користь ОСОБА_1 , РНОККПП: НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 47 861,63 грн. та середній заробіток за весь час затримки в сумі 22 352,96 грн., сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", на користь ОСОБА_1 , РНОККПП: НОМЕР_1 , судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 грн..

Стягнути з Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 840,80 грн..

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", на користь ОСОБА_1 , РНОККПП: НОМЕР_1 заробітної плати за один місяць - квітень 2020 року у сумі 2 745,38 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя :