У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2021 року Справа № 608/1053/18
Номер провадження6/608/48/2021
Чортківський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого суду судді Парфенюка В. І.
з участю секретаря Южди Л. С.
головного державного виконавця Письменної М. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові подання головного державного виконавця Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -
Головний державний виконавець Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, зазначивши, що у відділі на виконанні знаходиться виконавче провадження 59440770 з виконання виконавчого листа № 608/1053/18 від 29 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 1680 євро, що еквівалентно 31 289,56 гривень та 704,80 гривень сплаченого судового збору.
За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .
Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 3 липня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.
Вказане рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію ним не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".
З врахуванням таких обставин головний державний виконавець Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Письменна М. Б. в поданні просить обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 608/1053/18 від 29 травня 2019 року.
Головний державний виконавець Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Письменна М. Б. в судовому засіданні подання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.
Суд, вислухавши пояснення головного державного виконавця Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Письменної М. Б., дослідивши матеріали подання, приходить до таких висновків.
Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження 56440770 з виконання виконавчого листа № 608/1053/18 від 29 травня 2019 року, виданого Чортківським районним судом Тернопільської області, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 1680 євро, що еквівалентно 31 289,56 гривень та 704,80 гривень сплаченого судового збору.
3 липня 2019 року старшим державним виконавцем Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі Україні:
вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення;
розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.
Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Як вбачається з вищенаведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення".
Змістовно-логічне значення словосполучення "ухилення" від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, може означати з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Під поняттям "ухилення" від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Задоволення подання державного виконавця можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання". У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносини, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
З матеріалів подання видно, що державним виконавцем проводилися дії щодо розшуку майна та коштів боржника. Відповідно до вимог чинного законодавства такі дії проводяться державним виконавцем незалежно від ухилення чи неухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.
Проте посилання в поданні лише на перелік дій, які здійснив державний виконавець, пов`язаних з виконанням рішення суду про стягнення боргу, не є підставою для обмеження у праві виїзду боржника за межі України, оскільки законом не передбачені юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду за наявності лише факту невиконання зобов`язання.
Водночас суд зазначає, що державним виконавцем не надано та матеріали подання не містять доказів щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження чи будь-якого іншого документу про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.
З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Фігуркові Ю. В.:
3 липня 2019 року було направлено виклик державного виконавця про явку та надання документів;
15 травня 2020 року було направлено виклик державного виконавця про явку та надання документів;
8 квітня 2021 року було направлено виклик державного виконавця про явку та надання документів.
Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та про вчинення виконавчих дій, відсутні підстави стверджувати, що боржник свідомо ухиляється від виконання судового рішення.
Разом з тим, суд зазначає, що статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідна норма Конвенції міститься в статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
У справі "Гочев проти Болгарії" Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.
Проте матеріали подання не містять даних про те, що ОСОБА_1 має намір вибути за межі України з метою невиконання судового рішення, а також обгрунтування того, що обмеження у праві виїзду боржника за межі України буде сприяти погашенню останнім заборгованості.
Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1 , державний виконавець не довів суду, що боржник свідомо ухиляється від виконання покладених рішенням суду обовязків, що тимчасове обмеження виїзду боржника за межі України гарантуватиме повернення боргу і, яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження, а відповідно і необхідність обмеження конституційних прав ОСОБА_1 в даному виконавчому провадженні.
Тому суд приходить до висновку про відсутність встановлених законом підстав для задоволення подання головного державного виконавця Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", суд,--
Відмовити за безпідставністю в задоволенні подання головного державного виконавця Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Джурин Чортківського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 608/1053/18 від 29 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 1680 євро, що еквівалентно 51 289,56 копійок та 704,80 гривень сплаченого судового збору.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повної ухвали 31 травня 2021 року.

Суддя: В. І. Парфенюк