Номер провадження: 22-ц/813/2199/21
Номер справи місцевого суду: 501/2899/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 57
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області в порядку спрощеного провадження без виклику сторін по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення витрат, пов`язаних з подачею позову, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені, з 2015 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. ОСОБА_1 надав до суду відзив на позов, в якому вказав, що він визнає позов в частині розірвання шлюбу та стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн., однак в частині стягнення з нього витрат на правову допомогу адвоката не визнає, посилаючись на те, що позивачем не надано належних й допустимих доказів на підтвердження факту понесених позивачем вказаних витрат(а.с.2-4).

19 листопада 2020 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1840,80 грн (а.с.30-32).

18 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2020 року. Апелянт вважає законним оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору в розмірі 840,80 грн., при цьому не погоджується з рішенням в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 грн. На думку апелянта, суд, недотримуючись норм процесуального права не дав належної правової оцінки Витягу з договору про правничу допомогу, який не містить розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару, та в якому є лише посилання на те, що дане питання врегульоване додатковою угодою, яку ОСОБА_3 не подала. Апелянт стверджує, що суд необґрунтовано взяв до уваги розрахунок витрат, який ОСОБА_3 не надіслала на адресу ОСОБА_1 та не надала. Апелянт вважає, що в даному випадку суд мав не брати до уваги вказаний документ та відхилити його як доказ у справі через відсутність підтверджень надсилання ОСОБА_1 копій розрахунку витрат. Також, апелянт звертає увагу на той факт, що суд першої інстанції проігнорував рішення Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18, в якому йдеться про те, що відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, та як результат, не забезпечив додержання принципу правової (юридичної) визначеності чим, на думку апелянта, порушив його права, зокрема й право на справедливий судовий розгляд. В апеляційній скарзі просить суд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19.11.2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 грн. скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у стягненні на її користь витрат на правничу допомогу адвоката, в іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

04 січня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий - суддя Дришлюк А.І.) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення від 19 листопада 2020 року в частині задоволення вимог щодо стягнення судових витрат з ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.Частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також, з того, що в матеріалах справи наявний витяг з договору №676 про надання правничої допомоги ОСОБА_3 від імені адвоката Дубінчук Ж.М., ордер серії ОД №676067, квитанція №01 до прибуткового касового ордеру від 20.08.2020 року на суму 1000,00 грн та розрахунок витрат на послуги, надані адвокатом. Тому, суд першої інстанції не знайшов підтвердження посилання ОСОБА_1 у відзиві на позов щодо не надання позивачем належних й допустимих доказів на підтвердження факту понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та, відхиляючи доводи апеляційної скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.

За положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до витягу з договору про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_3 доручила адвокату Дубінчук Жанні Михайлівні представляти свої інтереси за позовом про розірвання шлюбу в Іллічівському міському суді. З даного витягу вбачається, що порядок обчислення адвокатського гонорару врегульовується додатковою угодою (а.с.9).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №01, наявного в матеріалах справи, адвокатом Дубінчук Жанною Михайлівною прийнято від ОСОБА_3 на підставі договору №676 від 19.08.2020 року 1000 гривень (а.с.8).

Одеський апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявний розрахунок витрат на послуги, надані адвокатом Дубінчук Жанною Михайлівною по цивільній справі про розірвання шлюбу, в якому детально описується порядок нарахування адвокатського гонорару за надання правничої допомоги та виконання процесуальних дій з зазначенням назви послуги та суми за її виконання (а.с.25).

У відповідності до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Одеський апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про доведеність факту надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_3 ОСОБА_4 та факту сплати адвокатського гонорару за надані послуги у сумі 1000 гривень.

Щодо тверджень апелянта про порушення ч.9 ст.83 ЦПК України, відповідно до якої копії доказів(крім речових доказів), які подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи, а саме не надсилання розрахунку витрат на адресу ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що формальне порушення, таке як не надсилання копії розрахунку витрат на правничу допомогу іншій стороні, не може виключати наявності факту надання правничої(правової) допомоги та здійснення оплати гонорару за такі послуги.

Крім того, факт надання правової допомоги та сплати суми гонорару в розмірі 1000 гривень підтверджується доказами, доданими до позовної заяви, яку було направлено на адресу ОСОБА_1 (витягом з договору про надання правової допомоги та квитанцією про сплату грошових коштів за надані послуги) (а.с.8-9).

Отже, оскільки, апелянту був наданий доступ до суду апеляційної інстанції та оскаржуване рішення було переглянуто в межах доводів апеляційної скарги, а посилання апелянта на відсутність доказів надіслання копії, наданого ОСОБА_3 розрахунку на адресу ОСОБА_1 носить суто формальний характер, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. Одночасно апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, як вбачається з вище наведеного, докази, наявні в матеріалах справи підтверджують надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_3 та факт сплати адвокатського гонорару в розмірі 1000 гривень. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції. Тому, оскільки правильне по суті рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду було розстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення по справі. Оскільки справа була розглянута по суті заявлених апелянтом доводів та апеляційний суд прийшов до висновку про відхилення апеляційної скарги, то керуючись ч.2 ст.136 ЦПК України апеляційний суд стягує з апелянта судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 141, 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дняскладення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

03.06.2021 року м. Одеса