КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/10510/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/7625/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Немировської О.В., Семенюк Т.А.

при секретарі: Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Фролової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним,

в с т а н о в и в :

у квітні 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Вердикт Капітал», у якому просив визнати недійсними договір про відступлення права вимоги без № від 03.10.2018 укладений між ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» згідно умов якого останній набуло права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за договором № 7/AV7-07-08 від 03.07.2008, укладеним між ним та ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит».

В обґрунтування позову зазначав, що договір відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу, сторонами якого можуть бути виключно фінансові установи. Відповідно до постанови Правління НБУ № 898 від 17.12.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит», таким чином банк з цього часу не мав права здійснювати фінансові операції, а отже не мав права укладати договір факторингу. Вважає, що договір про відступлення прав вимоги укладений з порушенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, а відтак має бути визнаний недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2020 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд першої інстанції не врахував, що оспорюваний договір відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу, оскільки зміст договору вказує на отримання прибутку вимоги новим кредитором. Суд не звернув уваги, що за ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 1077 ЦК України визначено поняття факторингу та вказано, що це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги. За умовами оскаржуваного договору ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язалось сплатити ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти у сумі 851 000 грн. Проте відповідно до п. 1 договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передав ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників та поручителів, зазначених у додатку № 1 на значно більшу суму, а тому ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Лише за його кредитом передано право вимоги на суму більшу ніж сплачено новим кредитором банку. Вважає, що суд не застосував до спірних правовідносин норми права, які підлягали застосуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що позивач не є стороною договору відступлення права вимоги, а отже жодні його права, як сторони позичальника у кредитному зобов`язанні укладенням договору не порушено. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів у формі визнання правочину недійсним лише для осіб, які звертаються до суду за захистом особистих немайнових та майнових прав та інтересів, у разі їх порушення. Відсутність порушення прав позивача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник ТОВ «Вердикт Капітал» Орєхов А.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у судове засідання не з`явилося, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника ТОВ «Вердикт Капітал», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.07.2007 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умови якого банк надав позичальнику кредит в сумі 21 527 доларів США зі строком повернення до 02.06.2015. Цільове використання коштів - придбання автомобіля. Поручителем за зазначеним кредитним договором є ОСОБА_2 (договір поруки від 03.07.2008 №7/AV7-Р).

12.12.2017 рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості із сплати кредиту у розмірі 14 124,36 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 361 159,89 грн; заборгованості із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 3 901,35 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ становило 99 757,52 грн; пеню за прострочення сплати коштів із повернення кредиту та процентів за користування кредитом на суму 460 929,22 грн та судовий збір у розмірі 13 827,68 грн.

29.03.2018 постановою Апеляційного суду Полтавської області рішення суду першої інстанції в частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з фінансового поручителя ОСОБА_2 скасоване та ухвалене нове, яким позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в цій частині задоволено. Змінено рішення в частині порядку стягнення заборгованості та судового збору, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором яка складається із: заборгованості із сплати кредиту у розмірі 14 124,36 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 361 159,89 грн; заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 3 901,35 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ становило 99 757,52 грн; пеню за прострочення сплати коштів із повернення кредиту та процентів за користування кредитом на суму 460 929,22 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 6 913,84 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти у повернення сплаченого судового збору 6 913,84 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» витрати понесені останнім при подачі апеляційної скарги в розмірі 15 210,45 грн.

03.10.2018 на підставі результату відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення (які оформлені протоколом електронних торгів № UA-EA-2018-08-28-000031-b) між АТ «Банк» Фінанси та Кредит», від імені якого діяв Довбня О.М. на підставі довіреності та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредит Капітал» набуло права вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за договором № 7/AV7-07-08 від 03.07.2008, укладеним між ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 (додаток № 1 до зазначеного договору).

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту порушення його прав оспорюваним правочином.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За обставинами справи встановлено, що позивач є боржником АТ «Банк» Фінанси та Кредит».

АТ «Банк» Фінанси та Кредит» відступило право вимоги за кредитними зобов`язання позивача ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач не є стороною договору. Більше того, відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України у разі заміни кредитора його згода як боржника у зобов`язанні не потрібна.

Відповідно до положень ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Указані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За положеннями ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, його можуть оспорити сторони договору або заінтересована особа. Такою заінтересованою особою має бути особа, права чи інтереси порушуються укладенням договору між іншими особами.

Відтак особа, яка не є стороною оспорюваного правочину має обґрунтувати які її права чи інтереси були порушені саме при укладенні договору, а суд має у першу чергу встановити, чи були порушені права чи інтереси заявника при укладенні оспорюваного договору, та лише після встановлення цих обставин вирішувати питання про те, чи є правові підстави для визнання договору недійсним.

Судом правильно встановлено, що укладення договору про відступлення права вимоги між АТ «Банк» Фінанси та Кредит» та ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» не порушує прав та інтересів позивача, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд мав проаналізувати різницю між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу, та що за своєю правовою природою оспорюваний договір є договором факторингу не мають правового значення.

Обсяг грошового зобов`язання позивача перед кредитором уже визначено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Відтак у разі виникнення спору між новим кредитором та боржником, захист прав та інтересів останнього здійснюється у інших спосіб, а саме шляхом оспорювання суми заборгованості, у разі сплати боргу попередньому кредитору тощо, а не шляхом визнання недійсним договору щодо заміни кредитора у зобов`язанні.

Крім того, позивач ні у позовній заяві, ні у апеляційній скарзі не наводить обґрунтування про те, які ж саме його особисті права чи інтереси порушено укладенням оспорюваного ним договору.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 07.06.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. А. Семенюк