Постанова

Іменем України

16 лютого 2021 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3415/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Желепи О.В.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бородянського районного суду Київської області

від 04 листопада 2020 року

в складі судді Міланіч А.М.

у цивільній справі №939/254/20 Бородянського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

треті особи: Небратська сільська рада Бородянського району Київської області, Бородянська селищна рада Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора,

про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після смерті батька залишилася спадщина - ј частина квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті батька є він та його брат ОСОБА_2 (відповідач у справі).

Зазначив, що батько за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але з 2014 року та до дня смерті проживав разом з ним в селі Небрат Бородянського району. Після смерті батька він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину, так як проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, в листопаді 2019 року, коли звернувся до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. В свою чергу, відповідач хоча і був зареєстрований у квартирі разом з батьком, але з 2006 року проживає за іншою адресою, а саме в АДРЕСА_3 .

Також зазначив, що 13 грудня 2019 року відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну ј частку квартири. Свідоцтво про на спадщину, на думку позивача, видано незаконно, оскільки нотаріусом не було встановлено коло спадкоємців, не витребувано всіх необхідних документів.

За таких обставин, позивач просив встановити факт постійного проживання його разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 .

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідає фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не прийнято до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виходячи з того, що свідчення цих свідків щодо постійного проживання спадкодавця разом з позивачем ґрунтуються лише на припущеннях. Також, суд не взяв до уваги пояснення голови Небратської сільської ради Бородянського району Яременко І.В .

Судом безпідставно взято до уваги покази свідка ОСОБА_11 , оскільки даний свідок зазначив обставини, що стосувались періоду часу, коли батько ще не переїхав у с. Небрат.

Також, на думку позивача, судом безпідставно взято до уваги покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , щодо постійного проживання спадкодавця в смт Бородянка, оскільки вони в своїй більшості сформульовані на некоректних питаннях представника відповідача та ґрунтуються лише на припущеннях, так як останні, окрім свідка ОСОБА_11 , не були близькими сусідами спадкодавця.

Судом не взято до уваги жодного письмового доказу, наданого позивачем, що підтверджує факт проживання спадкодавця ОСОБА_3 з ОСОБА_1 в с. Небрат Бородянського району, а саме копію акту від 17.01.2020, складеного з участю депутата Небратської сільської ради та видану на підставі цього акту довідку від 24.01.2020. Водночас, суд врахував довідки, видані Бородянською селищною радою 29.11.2019 та 30.01.2020, згідно яких ОСОБА_3 зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_1 по день смерті. В цих же довідках зазначено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з 2006 року.

Зазначив, що відсутність його реєстрації за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він фактично не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність реєстрації згідно діючого законодавства не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ст. 1268 ЦК України підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Додав, що така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 10.01.2019 у справі №484/747/17, яка безпідставно не врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення.

За наведених обставин просив скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 04.11.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив. У відзиві, посилаючись на те, що судом правильно встановлено обставини справи, надано належну оцінку всім доказам, в тому числі показам свідків, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Треті особи своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник позивача ОСОБА_15 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених в ній.

Відповідач та його представник ОСОБА_16 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Треті особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами спадкодавця ОСОБА_3 .

Місце проживання позивача ОСОБА_1 з 31 березня 2005 року по 27 березня 2019 року було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 19 на звороті).

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 52 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. За життя ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на ј частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 24.03.1995, виданого згідно з розпорядженням Бородянської районної ради народних депутатів Київської області №27 від 21.03.1995 (а.с.10, 54-55). Згідно даного свідоцтва про право власності, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності також належить ОСОБА_14 (колишня дружина ОСОБА_3 ), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Листом від 05.11.2019 приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Король Р.А. роз`яснив ОСОБА_1 , що після смерті ОСОБА_3 відкрити спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини (а.с. 11).

13 грудня 2019 ОСОБА_2 звернувся до Бородянської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 з підстав, передбачених ч. 3 ст. 1268 ЦК України (а.с. 50).

В цей же день - 13 грудня 2019 року державним нотаріусом Бородянської державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.В. видано ОСОБА_2 (відповідач) свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 63 на звороті). В свідоцтві зазначено, що спадщина, на яку це свідоцтво видано, складається з 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказував, що його батько ОСОБА_3 , який за життя був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , в 2014 році після виходу на пенсію переїхав проживати до нього в село Небрат Бородянського району, де і проживав до дня смерті.

Вважав, що за таких обставин він є таким, що прийняв спадщину після смерті батька на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому має право на 1/2 частку у спадковому майні.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо спадкового майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив відновити порушене право на спадкування шляхом встановлення факту постійного проживання спадкодавця за місцем реєстрації спадкоємця.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Аналіз зазначеної норми матеріального права вказує на те, що особа, яка вважає, що вона прийняла спадщину, повинна довести факт, що вона на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем за зареєстрованим місцем проживання останнього, а не навпаки.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягає застосовуванню правовий висновок, висловлений Верховним Судом в постанові 10.01.2019 у справі №484/747/17, з огляду на таке.

У справі, на яку посилається позивач, судами було встановлено обставини, що спадкоємець проживав без реєстрації за зареєстрованим місцем проживання спадкодавця. А у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, позивач доводить, що спадкодавець проживав без реєстрації за зареєстрованим місцем проживання спадкоємця. Тобто обставини у справах не є тотожними.

З урахуванням висновку, на який посилається позивач, доведенню підлягає факт проживання спадкоємця за зареєстрованим місцем проживання спадкодавця.

Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, законодавцем визначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Крім того, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним (постанова Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №303/1816/17).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що факт проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується актом депутата від 17.01.2020 та довідкою Небратської сільської ради від 24.01.2020 та підтверджено показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 та ОСОБА_18 .

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Акту від 17 січня 2020 року, складеного депутатом Небратської сільської ради Тимошенко І.А. в присутності сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , громадянин ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті проживав без реєстрації у свого сина ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 13).

Згідно довідки №23 від 24.01.2020, виданої виконавчим комітетом Небратської сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав без реєстрації в АДРЕСА_4 (а.с. 14). В довідці зазначено, що остання видана на підставі акта депутата ОСОБА_20 , який зареєстрований 20.01.2020 за №1.

Аналіз досліджених судом доказів вказує на те, що надані позивачем докази доводять, що спадкодавець ОСОБА_3 проживав зі своїм сином ОСОБА_1 за місцем реєстрації спадкоємця.

Фактично позивач доводив обставини проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця, тоді як закон вимагає необхідність доведення факту постійного проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку, що позивачем не доведено належними доказами факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем за місцем проживання останнього, на час відкриття спадщини.

При цьому, як вірно зазначив суд у рішенні, надані позивачем акт від 17.01.2020 та довідка від 24.01.2020 суперечать іншим письмовим доказам у справі, а саме довідкам, виданим Бородянською селищною радою 29.11.2019 та 30.01.2020, згідно яких ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в квартирі АДРЕСА_1 з 26 жовтня 1990 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач разом з ним не проживав.

Зважаючи на те, що надані позивачем акт від 17.01.2020 та довідка від 24.01.2020 не підтверджують того факту, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем за місцем реєстрації останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги такі докази.

За приписами ч. 1, ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі. Мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом при ухваленні рішення не взято до уваги жодного письмового доказу, наданого позивачем.

Доводи апеляційної скарги щодо пояснень свідків зводяться до переоцінки показів свідків. А до повноважень суду апеляційної інстанції не відноситься переоцінка доказів.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то є правомірним і висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спадкового майна та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як такі, що є похідними позовними вимогами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

О.В. Желепа