Провадження № 2/331/615/2021
Справа № 331/18/21
12 лютого 2021 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Солодовнікова Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Печеник І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект" про припинення трудових відносин,
05.01.2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект"» про припинення трудових відносин з ДП «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект» на підставі на підставі ч.1ст. 38 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП).
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що з 01.01.2013 працювала в ДП «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект» на посаді начальника відділу у відділі з проектування, водопостачання та каналізації. 09.12.2020 позивач написала заяву про звільнення за власним бажанням, яка адресована ДП «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект», діяльність якого повністю зупинена. Отже, позивач зазначає, що позбавлена можливості звільнитись з займаної посади, що порушує права позивача, як працівника. У зв`язку з чим, просить суд позов задовольнити.
Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ст.43 Конституції України, ст.ст.2,3,21,22,36,38,232 КЗпП, ст.16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК).
Ухвалою суду від 06 січня 2021 року зазначену справу прийнято та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Сторони до судового засідання не з`явились.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Позивач до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, відзив на позов не подав.
Згідно Витягу з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридична адреса ДП Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект: м. Запоріжжя, вул. Пушкіна, 4. На зазначену адресу судом було направлено копія позовної заяви з додатками, а також ухвалу суду та судову повістку про виклик. Однак, на адресу суду повернулись конверти із зазначенням про відсутність адресату. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від представника відповідача не надходило.
Про проведення судового засідання відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Отже, на підставі п.1 ч.7, п.4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК і ч.10 ст. 130 ЦПК, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи.
Відповідно до ч.1ст.131 ЦПК, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3ст.131 ЦПК, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
З огляду на викладене, суд, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК, дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у ній доказів та, відповідно до ст. 280 ЦПК, за згодою позивача, вважає необхідним провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.
Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 на підставі наказу № 74-К від 09.08.1982 року була прийнята на посаду молодшого спеціаліста Державного проектного інституту «Запоріжцивільпроект», який в подальшому переіменовано в Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект».
Перебування в трудових відносинах ОСОБА_1 з відповідачем підтверджується копією виписки трудової книжки НОМЕР_1 позивача.
09.11.2018 наймані працівники, в тому числі ОСОБА_1 , зверталися з заявою до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про порушення роботодавцем (в.о. директора) ДП «ДП «Запоріжцивільпроект» ОСОБА_2 трудових прав найманих працівників ДП «ДП «Запоріжцивільпроект» та просили провести позапланову перевірку роботодавця.
Листом про розгляд звернення від 13.12.2018 р. Головне управління Держпраці у Запорізькій області повідомило, що за юридичною адресою ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» знаходиться багатоповерхова будівля, де відсутні ознаки ведення діяльності підприємства. Таким чином, здійснити державний контроль за додержанням законодавства про працю у вказаному підприємстві не вбачається можливим.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно ст. 36 КЗпП, однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору за ініціативою працівника.
Відповідно до статті 38 КЗпП працівник, має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
09.12.2020 року ОСОБА_1 написала заяву про звільнення його з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» відповідно до п. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), яку направив засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, але конверт було повернуто з відміткою «за поданою адресою одержувач відсутній. Будівля пошкоджена, наявні сліди пожару».
Як випливає з матеріалів справи, на час її розгляду судом трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана.
Позивач ОСОБА_1 не має можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує її право на працю, відтак підлягає захисту в судовому порядку.
Відповідно до ст. 5-1 КЗпП, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з ст. 22 КЗпП, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Пунктом 1 частини першої статті 23 КЗпП визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.
Згідно з пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
За приписами статті 38 КЗпП, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник зобов`язаний звільнити також працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань.
З урахуванням вищевикладеного, матеріали справи свідчать про те, що позивач, користуючись своїм правом, в установленому законом порядку, попередив відповідача (як власника та уповноважений ним орган) письмово за два тижні, про свій намір припинити трудові відносини, натомість відповідач не виконав свій обов`язок оформити розірвання трудового договору укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. А тому, бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин з позивачем є такою, що порушує трудові права останнього, як працівника.
За правилами, встановленими частинами третьою та шостою статті 13 ЦК, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Відповідно до положень статті 48 КЗпП, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу.
Статтею 49 КЗпП передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
З урахуванням викладеного, при звільненні працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язані внести відповідні записи до трудової книжки працівника про звільнення його з роботи і видати йому належно оформлену трудову книжку тощо (ст. 47 КЗпП).
Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. ч. 1,3ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
За приписами ст. 22 КЗпП, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при припиненні трудового договору залежно від роду і характеру занять не допускається.
З наведених вище приписів чинного законодавства вбачається, що елементом конституційного права особи на працю - є право бути звільненим.
Відповідно до ст. 15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1ст. 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підтвердженою доказами.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК, судовий збір покладається судом на відповідача.
Керуючись статтями 12, 13, 141, 259, 263-265, 280 -282 ЦПК, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект"» про припинення трудових відносин - задовольнити.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення складено 12 лютого 2021 року.

Суддя : Р.С.Солодовніков