Справа № 418/2882/20
Провадження № 22-ц/810/260/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

учасники справи:

за первісним позовом:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області ,

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Міловського районного суду Луганської області від 04 лютого 2021 року , ухваленого Міловським районним судом Луганської області у складі: судді Гуцола М.П. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що 18.08.2007 між позивачкою ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб.

Від шлюбу сторони мають двох дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя між подружжям не склалося, і рішенням Міловського районного суду Луганської області від 09.01.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 08.05.2020 з відповідача на корись позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей.

Позивачка вказує, що станом на час припинення шлюбних відносин із відповідачем на початку 2018 року неповнолітні діти проживали з нею в селі Новострільцівка Міловського району Луганської області.

Розпорядженням голови Міловської РДА Луганської області від 12 червня 2020 року №155 постійне місце проживання обох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено з їх матір`ю ОСОБА_2 .

Вказане розпорядження відповідач не виконує та вимагає від матері віддати йому для постійного місця проживання молодшу доньку ОСОБА_5 .

У зв`язку із чим, позивачка з урахуванням того, що вона є офіційно працевлаштована, має відповідні житлово-побутові умови для належного утримання і виховання своїх дітей, а також достатній та стабільний дохід для забезпечення цього, просила визначити місця проживання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачкою.

У зустрічному позові Відповідач ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом) до ОСОБА_2 за участі служби у справах дітей Міловської РДА Луганської області, відповідач просив в задоволенні первісного позову відмовити. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з батьком ОСОБА_1 .

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що після розірвання шлюбу старша дочка ОСОБА_3 залишилась проживати з матір`ю, а менша дочка ОСОБА_4 залишилась проживати з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , і позов дружини став наслідком повідомлення їй відповідачем про намір зменшити розмір стягуваних з нього аліментів з огляду на проживання однієї дитини із ним. Посилається на проживання меншої дочки із відповідачем у належному йому будинку, у окремій обладнаній всім необхідним кімнаті для комфортного проживання та повноцінного розвитку, з достатньою кількістю іграшок, книг за віком для розвитку та навчання, наявну у відповідача можливість забезпечити дитині відвідування освітніх закладів та додаткових занять з огляду на наявність у відповідача власного автомобіля, стабільний дохід як вчителя Мусіївської загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів та можливість спілкуватися з викладачами та педагогами стосовно навчання дитини та її поведінки, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, неперебування на обліку у психіатра та нарколога, а також психологічний контакт з дитиною та прив`язаність один до одного, бажання самої дитини проживати із батьком. Натомість позивачка не має власного житла, проживає на орендованих квартирах разом із стороннім для дочки ОСОБА_6 чоловіком, нещодавно народила дитину, що має наслідком брак часу для належної уваги ОСОБА_6 .

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 22.10.2020 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дітей відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дітей повернуто відповідачу.

Постановою Луганського апеляційного суду від 08.12.2020 року скасовано ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 22.10.2020 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 17 грудня 2020 року вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 04 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з її матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем її проживання. У задоволенні решти зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, визнавши місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю - ОСОБА_2 , за місцем її проживання, а зустрічний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Доводами апеляційної скарги є те, що визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю, суд не надав першочергового значення найкращим інтересам дитини, не врахував той факт, що неповнолітня ОСОБА_7 з народження проживала в будинку батька і лише після розлучення батьків нетривалий час проживала з матір`ю в орендованому нею будинку, а з квітня 2020 року постійно проживає з батьком с. Мусіївка, де відвідує школу, її переїзд до матері потягне за собою зміну навчального закладу, звичної до дитини обстановки, відсутність друзів, адаптацію у новому колективі, що може привести до психологічної травми та негативно вплинути на здоров`я дитини, не буде відповідати її гармонійному розвитку; натомість наразі ОСОБА_7 проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, що є пріоритетним для інтересів дитини; суд не врахував інтереси дитини та її думку стосовно її бажання проживати разом з батьком, і роз`єднання з яким, а також із дідусем та бабусею, з якими дитина проживає із народження, не відповідатиме інтересам дитини та може бути порушенням ст. 8 Конвенції права дитини на повагу до її сімейного та приватного життя; суд не врахував, чи є пріоритетним для висновку про дотримання найкращих інтересів дитини передача її для виховання матері, яка майже рік не відвідувала дитину, не виявляла щодо дитини піклування, зацікавленості її повсякденним життям, потребами, жодного разу не придбала для ОСОБА_6 одежі, продуктів харчування, хоча отримує аліменти на дитину, спілкувалася з нею лише по телефону; посилання позивачки на те, що вона не мала можливості спілкуватися з дитиною через перешкоди з боку батька та його родичів, є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини не зверталася; не врахував, що ОСОБА_2 проживає із співмешканцем ОСОБА_8 , а малолітня ОСОБА_7 з моменту свого народження і до розірвання шлюбу між батьками постійно проживала з батьком, у зв`язку з чим спілкування з особою, яку дитина не знає, тим більше проживання з нею, може негативно вплинути на психологічний стан малолітньої дитини; суд не дав оцінки наявності у позивачки ще однієї дитини, народженої ІНФОРМАЦІЯ_5 , по догляду за якою вона знаходиться у відпустці, і у майбутньому позивачка не буде мати матеріальної можливості утримувати трьох дітей, а всі матеріальні докази зібрані і датовані до народження третьої дитини, які суд визнав належними та прийняв на підставі них необґрунтоване рішення; суд не врахував, що висновок органу опіки та піклування Міловської РДА Луганської області від 27.08.2020 ґрунтується лише на визначенні матеріально-побутових умов обох батьків для проживання неповнолітньої ОСОБА_6 , але не містить будь-якої оцінки проживання дитини в сім`ї батька з народження, що свідчить про формування у дитини прив`язаності до батька, місця її проживання, речей, побуту тощо; суд, вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, має керуватися інтересами дитини.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії Кострицького В.В., Коновалову В.А. Апеляційне провадження по справі було відкрито 05 березня 2021 року. Ухвалою суду від 19 березня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 13 квітня 2021 року о 17-й год. У зв`язку із перебуванням судді Кострицького В.В. на лікарняному розгляд справи призначений на 13 травня 2021 року о 14.30 год. У зв`язку із знаходженням судді Кострицького В.В. у відпустці розгляд справи призначений на 21 травня 2021 року об 11-й. 21 травня 2021 року розгляд справи у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи відкладений на 01 червня 2021 року об 11-й.

Також ухвалою Луганського апеляційного суду від 21 травня 2021 року до участі у справі у якості правонаступника 3-ї особи Служби у справах дітей Міловської районної державної адміністрації залучена Служба у справах дітей Старобільської РДА Луганської області.

У судовому засіданні відповідач підтримав доводи своєї апеляційної скарги.

Від позивачка та 3-ї особи Служби у справах дітей Старобільської РДА Луганської області надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як пояснив у суді апеляційної інстанції відповідач, хоча він і ставив питання про скасування рішення в цілому, але фактично він не згоден з рішенням в частині визначення місця проживання ОСОБА_6 , а з рішенням суду про визначення місця проживання старшої дочки ОСОБА_9 з матір`ю згоден.

Тому предметом апеляційного перегляду є лише рішення суду в частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у шлюбі з 18 серпня 2007 року (а.с. 9 т. 1), який розірвано рішенням Міловського районного суду Луганської області від 09 січня 2020 року, яке набрало законної сили 11.02.2020 року (а.с. 12-13 т. 1), і сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 04 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Мусіївської сільської ради Міловського району Луганської області, актовий запис № 4 (а.с. 10 т. 1), та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 07 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Мусіївської сільської ради Міловського району Луганської області, актовий запис № 5 (а.с. 11 т. 1).

Діти мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що є місцем фактичного проживання відповідача ОСОБА_1 .

Між сторонами склалися неприязні стосунки, з приводу чого обидва зверталися до правоохоронних органів щодо заподіяння тілесних ушкоджень, а крім того, позивачка повідомляла ВП ГУНП в Луганській області 09.05.2020 року про те, що родичі колишнього чоловіка не віддають дитину, та 24.05.2020 - що колишній чоловік не дає бачитися із дитиною; відповідач повідомляв ВП ГУНП в Луганській області 30.06.2020 з приводу висловлювань колишньою дружиною в його адресу нецензурною лайкою.

Судовим наказом, виданим Міловським районним судом Луганської області 08 травня 2020 року, на користь позивачки за первісним позовом стягнуто аліменти з відповідача на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розпорядженням голови Міловської РДА Луганської області від 12 червня 2020 року № 155 постійне місце проживання обох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визначено з їх матір`ю ОСОБА_2 .

Обидва з батьків мають постійне місце роботи: мати ОСОБА_2 працює у НВК ДНЗ «Сонечко» Новострільцівська ЗОШ І-ІІІ ступенів та займає посаду вчителя від 13.07.2020 року, про що свідчить видана Відділом освіти Міловської РДА Луганської області довідка, її сукупний дохід за період з січня по червень 2020 року включно склав 146497,13 грн;

Батько ОСОБА_1 працює вчителем у Мусіївській ЗОШ 1-Ш ступенів, про що свідчить видана 12 жовтня 2020 року Відділом освіти Міловської РДА Луганської області довідка, його сукупний дохід за період з січня до вересня 2020 року включно склав 76340,67 грн. (а.с. 64 т. 1).

Обидва з батьків мають належні умови для проживання, навчання та повсякденного розвитку малолітніх дітей, про що свідчать акти обстеження житлово-побутових умов сім`ї позивачки та відповідача, складені відповідними комісіями.

Як позивачка ОСОБА_2 , так і відповідач ОСОБА_1 позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, будь-яких вад психічного здоров`я не мають.

Склад родини відповідача ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_1 становлять: ОСОБА_11 батько, 1946 р.н, ОСОБА_12 мати, 1949 р.н., ОСОБА_3 - дочка, 2008 р.н. (не проживає), ОСОБА_4 дочка, 2013 р.н., про що свідчить довідка № 297 від 09.10.2020 року, видана ВК Мусіївської СР Луганської області.

Позивачка ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 зі своїми доньками ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та співмешканцем ОСОБА_8 , що слідує із висновку органу опіки та піклування Міловської РДА щодо визначення місця проживання дітей від 27.08.2020 року № 1/04-26/1314.

Станом на час розгляду справи є встановленим, що ОСОБА_7 з квітня 2020 року проживає із батьком, а у позивачки народилася ще одна дитина.

Матеріалами справи також підтверджено наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна - автомобіля марки ВАЗ 21101 2007 року випуску у користуванні на підставі довіреності та земельних ділянок 2,0 га та 6,24 га у власності.

Висновком органу опіки та піклування Міловської райдержадміністрації Луганської області від 27.08.2020 № 1/04-26/1314 щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, що зроблений відповідно до ухвали Міловського районного суду від 05.08.2020 року по цивільній справі № 418/2882/20 щодо розв`язання спору щодо місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з їх матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 37-41, т. 1).

Задовольняючи повністю позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 із матір`ю, суд виходив із позитивних характеристик обох батьків, створення кожним з них належних умов для проживання дітей, працевлаштування та однакової прихильності до своїх дітей, а висловлене у суді бажання ОСОБА_6 проживати з батьком розцінив як своєрідний протест, тому що мати наразі проживає з іншим чоловіком, що з огляду на вік дитини - 7 років - не дає їй у повній мірі усвідомити наслідки та результати свого вибору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави -учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, а головним завданням бесіди є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд на час ухвалення оскаржуваного рішення не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з матір`ю, що фактично приведе до зміни місця її проживання, буде мати більш позитивний вплив на неї.

Фактичними обставинами справи, які мають суттєве значення для її вирішення, у даному випадку є те, що малолітня ОСОБА_7 з народження і до теперішнього часу мешкає у звичній для неї атмосфері в будинку батьків відповідача, з бабусею та дідусем на одному подвір`ї, а вимушений її нетривалий переїзд до іншого місця проживання до квітня 2020 року був викликаний виключно розлученням батьків.

Суд не врахував, що проживання дитини з батьком якнайкраще відповідає інтересам дитини та забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, оскільки малолітня ОСОБА_7 з квітня 2020 року проживає з батьком, з яким у неї встановлений дуже тісний емоційний контакт (прив`язаність), і хоча вона любить обох батьків та свою старшу сестру, що сама пояснила у суді у присутності психолога та представника органу опіки та піклування, жити вона категорично хоче лише з батьком.

Зазначивши, що згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, останній не врахував інших обставин разом з таким висловленим бажанням малолітньої ОСОБА_6 залишитися і в подальшому проживати з батьком, адже потрапляння дитини в інше середовище, де буде змінено її щоденне та комфортне життя, оточення, спільне проживання з чужими для неї людьми, оскільки мати фактично створила нову родину і тривалий час не бачиться з донькою, в будь-якому випадку призведе до отримання стресу, психологічної травми, яка може негативно вплинути на подальший всебічний розвиток та психоемоційний стан дитини.

За обставин, коли дитина проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, для зміни місця її проживання, зміни звичного оточення і усталених життєвих обставин вагомі підстави відсутні і судом вони не встановлені.

Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати.

Колегія суддів зауважує, що суд у цій справі не вирішує питання про розлучення матері з дитиною, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не може бути обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, при визначенні місця проживання дітей з батьком мати не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утриманні. Позивач, як мати дітей, може реалізувати свої права шляхом досягнення нових домовленостей з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування у позасудовому порядку або за судовим рішенням, у разі порушення її прав.

Вказані інтереси малолітньої ОСОБА_6 превалюють над іншими обставинами у справі, якими судом першої інстанції визначено прихильність сестер - старшої ОСОБА_9 та молодшої ОСОБА_6 - одна до одної, адже у судовому засіданні не встановлено перешкод для спілкування дітей.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з матір`ю, оскільки вказаний висновок не містить жодного обґрунтування прийнятого рішення, обмежився лише посиланням на вимоги ч. 4, ч.5 ст. 19, статей 157, 160, 161, 171 Сімейного Кодексу, п. 72 постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування», пов`язаної із захистом прав дитини» та загальними характеристиками обох батьків, складу їх сімей, умовами проживання, натомість взагалі не дав оцінки психологічно-емоційного зв`язку матері з кожним із батьків, не надала оцінки стійкому психологічно-емоційному зв`язку дитини з батьком та бабусею та дідусем, що постійно мешкають разом із ними, і фактичною втратою такого зв`язку між матір`ю і дитиною на теперішній час.

Тому доводи апеляційної скарги в наведеній частині є слушними.

Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, колегія суддів вважає за необхідне визначити місце проживання дитини сторін у цій справі з батьком, оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме їхньому повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання малолітньої ОСОБА_6 може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, з невідповідністю висновків, викладених у рішення суду, обставинам справи, що з огляду на вимоги п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення Міловського районного суду Луганської області від 04 лютого 2021 року в частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ухваленню нового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 та визначення її місця проживання із батьком за місцем його проживання.

Одночасно ОСОБА_2 у задоволенні її позову до ОСОБА_1 в наведеній частині про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з матір`ю слід відмовити.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 04 лютого 2021 року в частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_3 ) за місцем його проживання.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області, про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 04 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: