ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/915/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю: представника заявника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2218/12018/2012 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2020 року про задоволення скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (суддя Приступа Д.І.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на рішення Головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотнікової К.В.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2013 року у справі № 2218/12018/12 виселено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1 .

У зв`язку із набранням вказаним рішенням суду законної сили видано виконавчі листи, в тому числі відносно відповідача ОСОБА_2 , у якому зазначено про те, що рішення набрало законної сили 24.02.2014, строк пред`явлення до виконання до 24.02.2015.

Разом з тим, виконавчий лист № 2218/12018/12, виданий судом 28.03.2014 було пред`явлено до виконання лише у травні 2020 року, поза межами визначеного законом річного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заявник зазначала, що оскільки виконавчий лист, на підставі якого Головним державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, виданий у березні 2014 року року, тому строк пред`явлення до виконання закінчився ще у 2015 році, тоді як оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження 62118793 за вказаним виконавчим листом винесена 20.05.2020.

Отже, рішення Головного державного виконавця у частині винесення 20.05.2020 постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2218/12018/12 від 28.03.2014 є неправомірними, а постанова про відкриття виконавчого провадження та інші супутні документи, винесені у зв`язку з наявністю цієї постанови, підлягають скасуванню.

А тому, заявник просила визнати неправомірною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотнікової К.В. про відкриття виконавчого провадження 62118793 від 20.05.2020 та визнати неправомірною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотнікової К.В. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2020.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_2 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову Головного державного виконавця Першого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотнікової К.В. від 20.05.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62118793 на підставі виконавчого листа № 2218/12018/2012, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 28.03.2014. Визнано неправомірною та скасовано постанову Головного державного виконавця Першого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотнікової К.В. від 20.05.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 62118793.

В апеляційній скарзі АТ «Державний експортно-імпортний банк» не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на помилковість висновку суду про те, що виконавчий лист пред`явлений банком до виконання органу ДВС вперше лише у травні 2020 року. З огляду на те, що 26.04.2014 банк пред`явив виконавчий лист про виселення ОСОБА_2 до виконання у Перший ВДВС у м. Хмельницькому, а 10.07.2014 органом ДВС було відкрито виконавче провадження № 43944647. Протягом 2014-2018 років державними виконавцями проводились виконавчі дії в рамках виконавчого провадження № 43944647. Та 21.05.2018 виконавчий лист був повернутий банку у зв`язку із введенням мораторію на звернення стягнення на житло боржників, які придбали його за валютні кредити. 13.05.2020 банк повторно пред`явив виконавчий лист до виконання, та 20.05.2020 було відкрито виконавче провадження, а 15.06.2020 виконавче провадження № 62118793 закрито на підставі введеного раніше мораторію. Вважає, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався лише з дня його повернення 21.05.2018. На думку заявника, судом не було прийнято до уваги вказані вище факти, а тому висновок щодо порушення строків пред`явлення виконавчого документа на відповідає обставинам справи.

В судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» Бубякова К.І. підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Державний експортно-імпортний банк» станом на травень 2020 року пропущено строк пред`явлення виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом на виконання рішення цього суду від 07.11.2013, а тому наявні підстави для визнання незаконними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2020.

Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2013 року у справі № 2218/12018/12 виселено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1 .

На виконання рішення суду було видано виконавчі листи, в тому числі відносно боржника ОСОБА_2 , в якому зазначено, що рішення набрало законної сили 24.02.2014 та строк пред`явлення до виконання 24.02.2015 (а.с. 126 т. 2).

Із відміток у виконавчому листі № 2218/12018/12, постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2014, постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.05.2018 вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання 10.07.2014 та повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «про виконавче провадження» 21.05.2018 (а.с. 126, 135-136 т. 2).

Як вбачається із матеріалів справи, 13.05.2020 АТ «Державний експортно-імпортний банк» звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про виселення ОСОБА_2 (а.с. 137 т. 2).

20 травня 2020 року Головний державний виконавець Першого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотнікова К.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62118793 (а.с. 128 т. 2).

У виконавчому провадженні ВП № .05.2020 Головним державним виконавцем винесена також постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 81 т. 2).

15.05.2020 Головним державним виконавцем Першого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотніковою К.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 130 т. 2).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, який був чинним на час видачі виконавчого листа і пред`явлення його до виконання, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року).

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За змістом ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, слід прийти до висновку, що, пред`явивши виконавчий лист до примусового виконання, стягувач вчинив дії, які дають підставу для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання було перервано. Оскільки час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується, а виконавчий документ повернуто стягувачеві постановою від 21.05.2018, стягувач мав право пред`явити повторно виконавчий лист до виконання строком до 21.05.2021.

Таким чином, виходячи з вищезазначених положень Закону, пред`являючи 13.05.2020 виконавчий лист до виконання банком не було пропущено строк пред`явлення його до виконання.

Враховуючи наведене, дії Головного державного виконавця Першого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотнікової К.В. щодо винесення постанови 20 травня 2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 62118793 відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому вимоги скарги про визнання неправомірною та скасування вказаної постанови, незаконність якої скаржник обґрунтовувала пропуском строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, задоволенню не підлягають.

Щодо юрисдикції розгляду скарги в частині скасування постанови Головного державного виконавця Першого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотнікової К.В. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2020 слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За змістом ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною 2 статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18) та від 19 травня 2020 року у справі № 754/2223/15-ц (провадження № 14-568цс19).

У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 05 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України. Ця редакція нормативного документа підлягає застосуванню у справі відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, скарга ОСОБА_2 на постанову Головного державного виконавця Першого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сотнікової К.В. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2020 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про розгляд скарги ОСОБА_2 в цій частині по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

За таких обставин та вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України, оскаржувана ухвала суду в частині задоволення вимог про визнання неправомірною та скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині заявлених вимог.

На виконання вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне повідомити ОСОБА_2 , що розгляд поданої скарги в цій частині віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2020 року в частині задоволення вимог про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні заявлених вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2020 року в частині задоволення вимог про визнання неправомірною та скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження скасувати, провадження в цій частині заявлених вимог закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай