Справа № 510/139/16-ц
Провадження № 2/510/55/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21.04.21 р. Ренійський районний суд Одеської області У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Іванової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

у с т а н в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача з вимогами про стягнення грошових коштів в порядку регресу за кредитним договором у розмірі 139738 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

В матеріалах справи є заява позивачки про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, доповнень не має, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належними чином, в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надходив.

Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, направив до суду заперечення на позов, у задоволені позову просив відмовити. Заперечення на позов представник банку мотивував тим, що борг за кредитним договором повністю боржником ОСОБА_2 не погашений, з 10.11.2008 р. в рахунок погашення заборгованості не надходило жодних платежів, таким чином, оскільки боргові зобов`язання існують і на даний час, то необхідно для поручителя встановити вторинний пріоритет, тобто після банку, як кредитора з вищим пріоритетом на стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними, відзив на позовну заяву відповідач не направив, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, таким чином є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: договір поруки № 422 МР/3 від 24.07.2007 р.; постанова про закінчення виконавчого провадження від 14.10.2014 р.; постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2014 р.; постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2014 р.; рішення апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 р.; заява ОСОБА_1 на ім`я начальника Южного ГРУ Приват Банка від 30.04.2010 р.; відповідь керівника напрямку оперативно - правової роботи від 05.05.2010 р.; квитанція при здійснення касової операції на суму 64727,17 грн., платник - ОСОБА_1 , отримувач перший Малиновський відділ ДВС ОМУЮ; квитанції про здійснення касових операцій; медична документація; кредитна угода № 422М від 24.07.2007 р.; додаткова угода № 1 до кредитної угоди № 422М від 24.07.2007 р.; договір про видачу траншу № 422М/ від 24.07.2007 р. з додатком; виписка з 15.07.2000-15.07.2016 р. за рахунком № НОМЕР_1 ОСОБА_2 ; меморіальні ордера; лист нач. першого Малиновського відділу державної виконавчої служби ум. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.04.2021 р.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 24.07.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитну угоду № 422М, на підставі якої ОСОБА_2 отримав споживчий кредит у розмірі 60000 доларів США зі сплатою 15 % річних, строком до 24.07.2012 р.. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед кредитором за кредитною угодою № 422М від 24.07.2007 р., між ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договори поруки № 422 МР/1, № 422МР/2, № 422МР/3. В грудні 2008 р. позичальник ОСОБА_2 припинив сплачувати кошти за кредитною угодою, у зв`язку з чим ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості з позичальника та поручителів. З квітня 2009 р. по жовтень 2009 р. позивачкою сплачено для погашення заборгованості 43623 грн. та 1400 доларів США, також 28.04.2010 р., у відповідності до п. 7 договору поруки, банком примусово стягнута заробітна плата позивачки за квітень 2010 р. у розмірі 1567 грн. 83 коп. для погашення кредитної заборгованості. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 р. було змінено рішення Малиновського райсуду м. Одеси від 16.08.2013 р. та стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 64727 грн. 17 коп., а також судові витрати у розмірі 135 грн. 46 коп. з кожного відповідача. На підставі рішення апеляційного суду Одеської області видано виконавчий лист, виконавче провадження відкрито першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. 06.10.2014 р. поручителем ОСОБА_1 було добровільного виконано рішення про стягнення заборгованості в розмірі 64727,17 коп., а також судових витрат у розмірі 135 грн. 46 коп., про що свідчать постанова про закриття провадження № 44926476 від 14.10.2014 р. та постанова про закриття провадження № 44928814 від 30.12.2014 р. Оскільки, у відповідності до положень ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, позивачка просить стягнути з відповідача сплачені неї грошові кошти в якості виконання зобов`язань у розмірі 139738 грн. Крім того, як зазначає позивачка у позовній заяві, сплативши банку грошові кошти для погашення заборгованості замість відповідача, вона змушена була відмовитись від звичних придбань, купувати дешеві продукти, на необхідні ліки не було коштів, позивачка втратила спокій, почала нервувати, у зв`язку з чим підвищувався тиск та погіршувався стан здоров`я. Усі це призвело до моральних страждань і моральну шкоду позивачка оцінює у 50000 грн.

Представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позову та встановити для поручителя вторинний пріоритет, після банку, як кредитора з вищим пріоритетом на стягнення, оскільки борг за кредитною угодою № 422М не повність погашений.

За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 24.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитну угоду № 422М, відповідно до якої останній отримав грошові кошти (кредит) в розмірі 60 000 доларів, з кінцевим терміном повернення коштів до 24.07.2012 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за даною кредитною угодою 24.07.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладені договори поруки № 422МР/1, № 422МР/2 та 422МР/3.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх обов`язків. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За приписами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання щодо сплати коштів.

Як убачається зі змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В грудні 2008 р. позичальник ОСОБА_2 припинив сплачувати кошти за кредитом, у звязку з чим з квітня 2009 р. по жовтень 2009 р. поручителем ОСОБА_1 сплачено для погашення заборгованості 43623 грн. та 1400 доларів США за кредитною угодою № 422М від 24.07.2007 р., також банком 28.04.2010 р. у відповідності до п. 7 договору поруки примусово стягнута заробітна плата за квітень 2010 р. у розмірі 1567,83 грн. на погашення кредитної заборгованості.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 обов`язків по поверненню заборгованості за вказаною вище кредитною угодою № 422М від 24.07.2007 р., рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 р. солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитною угодою № 422М від 24.07.2007 р. станом на 17.07.2009 р. у розмірі 64727,17 грн. та судові витрати у розмірі 135, 46 грн.

На підставі виконавчого документу були відкриті виконавчі провадження № 44926476 та № 44928814 від 02.10.2014 р.

06.10.2014 р. поручителем ОСОБА_1 було добровільно виконано рішення про стягнення заборгованості та судових витрат, у звязку з чим винесені постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.10.2014 р. та 30.12.2014 р. у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 8 договору поруки № 422 МР/3 від 24.07.2007 р. до поручителя, виконавчому обов`язки боржника за кредитним договором , переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору застави (іпотеки), укладеним і цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором та кредитним договором.

ОСОБА_1 , виконуючи свої зобов`язання за договором поруки № 422 МР/3 від 24.07.2007 здійснила виплату заборгованості в розмірі 139738 грн. грн, але не отримала відшкодування вказаної суми від ОСОБА_2 , у зв`язку з чим у подальшому набула право вимоги до відповідача на повернення вищевказаних грошових коштів в порядку регресу.

Стосовно позиції третьої особи відносно того, що банк є кредитором з вищим пріоритетом на стягнення, суд зазначає наступне.

Згідно ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 р. вищий пріоритет - переважний пріоритет одного обтяжувача відносно пріоритету іншого обтяжувача на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. У ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначено, що обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Звернення стягнення на предмет обтяження - вжиття обтяжувачем передбачених законом заходів щодо предмета обтяження для задоволення своїх прав чи вимог, які випливають із змісту обтяження.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належать: 1) застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору; 2) право застави рухомого майна згідно з статтею 694 Цивільного кодексу України; 3) право притримання рухомого майна згідно з параграфом 7 глави 49 Цивільного кодексу України; 4) інші обтяження рухомого майна, які кваліфікуються як забезпечувальні. Зміст окремих видів забезпечувальних обтяжень встановлюється законом та/або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Таким чином, пріоритетність на стягнення встановлюється відносно предмета обтяження, на який може бути звернення стягнення у разі порушення зобов`язання, забезпеченим предметом обтяження. В даному випадку стягнення звернуто не на предмет обтяження, у зв`язку з чим пріоритетність не встановлюється.

Що стосується моральної шкоди, то в цій частині заявлених вимог суд вважає відмовити, оскільки позивачкою не надано належних доказів нанесення відповідачем моральної шкоди.

Посилання позивачки на те, що спричинені їй моральні страждання, які полягали у хвилюваннях, підвищення тиску, що призвело до погіршення стану здоров`я суд відхиляє, так як з наданих останньою відомостей про хвороби, які зазначені у медичної карти хворого, не вбачається, що вони мали причинно-наслідковий зв`язок, пов`язаний з неправомірними діями ОСОБА_2 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 139738 грн..

Як вбачається з наданого платіжного доручення від 6254/з42 від 19.01.2016 р. позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1897,38 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме: 1397,38 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір заявленого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог 139738 грн.*1897,38 грн./189738 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 140, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.202, 207, 526, 530, 543, 553-557, 599, 1166, 1191 ч. 1 України, ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 р. -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 139738 грн.. та судовий збір у розмірі 1397,38 грн.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін