Справа № 183/4461/20
№ 2/183/954/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю представника позивача Пришляк В.О. ,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 17 жовтня 2014 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 39000 гривень.

Щодо встановлення кредитного ліміту банк керувався положеннями п.п.2.1.1.2.3 та 2.1..1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дала свою згоду щодо прийняття банком свого рішення про зміну кредитного ліміту.

Позивач посилається на те, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року по п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що у разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, у відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі:

- за карткою «Універсальна» - 86,4%;

- за карткою «Універсальна Голд» - 84%.

Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 12.04.2021 року виникла заборгованість за кредитним договором 48247,35 гривень , що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, як зазначено у заяві про зменшення позовних вимог (а.с. 174).

У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що поданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки такий розрахунок не відповідає вимогам ст..9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутні інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, яка склала відповідний розрахунок. Також позивачем не подано до позову доказів щодо строку дії договору, терміну дії кредитної картки, зміни відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів ОСОБА_1 отримала кредит, які саме платежі, в які строки і на яких умовах відповідач не сплатила отримані кредитні кошти. Подана позивачем анкета-заява від 17.10.2014 року містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак не містить даних про отримання відповідачем кредиту, про відкриття карткового рахунку та про видачу відповідної кредитної картки. Відповідач у відзиві посилається за висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (а.с. 95-104).

У відповіді на відзив позивач спростовує доводи відповідача щодо форми кредитного договору та наполягає на тому, що підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що були викладені на сайті банку, в тому числі з Правилами обслуговування по платіжним карткам. На підставі поданої заяви, відповідачеві було відкритий картковий рахунок, кредитною карткою відповідач активно користувалася, була ознайомлена за порядком нарахування процентів, як станом на момент укладання договору, так і протягом його дії (а.с. 142-150).

Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року по справі було відкрите провадження, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.81).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення щодо обставин, викладених у заяві про зменшення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, тому справа розглянута у її відсутність.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Правовідносини щодо укладення кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звертаючись до суду з позовом банк наполягав на тому, що підписуючи 17.10.2014 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, з ОСОБА_1 були погоджені всі умови користування кредитом, в тому числі процентна ставка за користування кредитом чи прострочення зобов`язання, в тому числі було погоджено тип картки, яку ОСОБА_1 виявила бажання отримати, строк її дії тощо.

Між тим, зазначені обставини суду не доведені.

Так, в анкеті-заяві ОСОБА_1 (а.с. 21) відсутні дані який тип картки боржник виявила бажання отримати, оскільки відповідні графи анкети-заяви пусті, зокрема, відсутні строк її дії, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір процентів за прострочення виконання зобов`язання, пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту тощо.

Посилаючись на те, що картка з кредитним лімітом була надана ОСОБА_1 , на підставі анкети-заяви без номеру від 17.10.2014 року, банк на надає суду декілька розрахунків заборгованості, а саме:

-за період з 17.10.2014 року по 31.05.2015 року, з якого вбачається лише наявність заборгованості за пенею у розмірі 142,78 грн. (а.с. 10-12);

-за період з 01.06.2015 року по 31.03.2020 року заборгованість складає 97957,40 гривень (а.с. 13-17);

-за період з 01.04.2020 року по 03.11.2020 року заборгованість складає 66589,33 грн. (а.с. 87);

-заборгованість станом на 12.04.2021 року заборгованість складає 48247,35 грн. (а.с. 187-188).

Між тим, розрахунки заборгованості самі по собі не можуть свідчити про наявність факту виникнення кредитних правовідносин, що виникли між сторонами на підставі анкети-заяви від 17.10.2014 року.

Банк, подаючи заяву про зменшення позовних вимог, наполягав на стягненні лише заборгованості за простроченим тілом кредиту, та посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені банківському сайті www.privatbank.ua

Між тим, зазначені витяг гТарифів обслуговування кредитних карт, а також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені банківському сайті www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, містять дані про пільговий період користування коштами, містять дані про встановлену процентну ставку, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, зокрема пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри, порядок нарахування.

Між тим, матеріали справи, не містять належних та допустимих доказів про те, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розуміла ОСОБА_1 , саме з такими умовами ознайомлювалася відповідач і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час пере укладення кредитного договору.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача , не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.09.2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

Суд звертає увагу позивача, що анкета-заява від 17.10.2014 року не містить відомостей, що відповідач мала скористатися певною кредитною послугою та оформити відповідну картку, не містить даних про бажаний кредитний ліміт, а також не містить інформації, який саме вид картки банком було видано відповідачці, відповідно до її заяви, номеру, строку дії, який кредитний ліміт їй було встановлено, ця ж анкета-заява не містить інших істотних умов договору, в тому числі базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період тощо. Так заява-анкета містить лише ідентифікуючі відомості про заявника.

Виписка з рахунку боржника (а.с. 64-76) хоча і є первинним бухгалтерським документом, однак не доводить заявлених банком позовних вимог. Виходячи з принципу змагальності, саме позивач повинен довести не лише факт кредитних правовідносин, а і розмір кредитної заборгованості. З виписки з рахунку боржника суд позбавлений можливості встановити розмір отриманих у кредит коштів, а також прострочене тіло кредиту.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову, та з урахуванням встановлених обставин, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76-82,89,141,263,265,280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.