Березівський районний суд Одеської області
01.06.2021
Справа № 494/1278/20
Провадження № 2/494/278/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2021 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Твердун Т.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та визначення права на користування присадибною ділянкою, площею 594 кв.м,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що після смерті свого батька ІНФОРМАЦІЯ_1 вона отримала 4 березня 1992 року Свідоцтво про право на спадщину за законом №215/91, згідно якого вона є власником 1/3 частини домоволодіння з нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 , загальною площею 100,4 кв.м, що розміщені на присадибній земельній ділянці, площею 584 кв.м. Право власності на цю нерухомість зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 9 лютого 2017 року державним реєстратором Березівської міської ради Одеської області Степанцовою К.І. До 19 квітня 1966 року власником домоволодіння, в якому вона проживає, була ОСОБА_4 , яка продала своє домоволодіння моєму батькові ОСОБА_5 , що було посвідчено договором купівлі-продажу 1/3 частки володіння, який зареєстрований за №693 державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Одеської області Іржовим Ф.П. За вказаною адресою знаходяться також домоволодіння відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Домоволодіння ОСОБА_2 , загальною площею 59,9 кв.м., складається з 1/3 частки спільної сумісної власності з відповідною частиною господарських прибудов. Свою 1/3 частину ОСОБА_2 виділив з сумісної власності. Домоволодіння ОСОБА_3 , житловою площею 33,4 кв.м., якій належить 1/3 частка спільної сумісної власності з господарськими прибудовами знаходиться по АДРЕСА_1 . Її частка та частки співвласників-відповідачів є повністю відокремленими одна від одної з різними входами, вхідними дверями та з окремими комунікаціями та огорожами. Відповідачі надали згоду та не заперечують проти виділення із спільної часткової власності в одну цілу частку її домоволодіння та не мають претензій до запропонованого виділу частки в натурі. 29 липня 2020 року експертом ФОП ОСОБА_6 їй було надано висновок про можливість виділення частки в окреме домоволодіння. 1/3 частина її домоволодіння з нежитловими спорудами по АДРЕСА_1 , загальною площею 100,4 кв.м, розміщена на присадибній земельній ділянці, площею 584 кв.м. Крім того, вона також вказує, що 29 вересня 1993 року рішенням ІХ сесії виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, згідно ст.67 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельної ділянки», присадибна земельна ділянка, площею 584 кв.м, безоплатно передана їй в особисту власність для ведення особистого підсобного господарства, тобто із загальної площі земельної ділянки 1168 кв.м., яка розташована за вищевказаною адресою та знаходиться в комунальній власності Березівської міської ради їй виділено 584 кв.м з урахуванням частки спільної сумісної власності домоволодіння за цією адресою, тобто їй виділена Ѕ частина земельної ділянки. В даному випадку площа присадибної земельної ділянки була визначена рішенням сесії Березівської міської ради для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку, господарських споруд. У зв`язку з цим, просить припинити право спільної часткової власності шляхом виділу в натурі, згідно належних сторонам часток, виділити їй в натурі, як окрему одиницю у власність частку із спільного майна по АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з житлового будинку, загальною площею 100,4 кв.м, та нежитлових приміщень та визначити за нею право користування присадибною земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 584 кв.м., а справу розглядати без її участі та на задоволені позову наполягає.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи належно сповіщеними про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, однак своїми заявами вимоги позову визнають, проти їх задоволення не заперечують та справу просять розглядати за їхньою відсутністю.

У відповідності до ст.ст.82,200,206 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд за наявності визнання відповідачем позову ухвалює рішення про його задоволення, оскільки визнання останнім цього позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернусь до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивачці після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька - ОСОБА_5 було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 1990 року (спадкова справа №215/91), згідно якого вона отримала у власність 1/3 частину домоволодіння з нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 (а.с.8-13,15).

Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також за вищевказаною адресою належать відповідні частки домоволодіння (а.с.16-24).

Крім того, вона також вказує, що 29 вересня 1993 року рішенням ІХ сесії виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, згідно ст.67 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельної ділянки», присадибна земельна ділянка, площею 584 кв.м, безоплатно передана їй в особисту власність для ведення особистого підсобного господарства (а.с.14), тобто з загальної площі земельної ділянки 1168 кв.м., яка розташована за вищевказаною адресою та знаходиться в комунальній власності Березівської міської ради їй виділено 584 кв.м з урахуванням частки спільної сумісної власності домоволодіння за цією адресою, тобто їй виділена Ѕ частина земельної ділянки.

Свідоцтвом про право власності на приміщення офіс-магазину, серії НОМЕР_1 , від 15 листопада 2012 року підтверджується, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності приміщення офіс-магазин, площею 59,9 кв.м, що розташований по АДРЕСА_2 (а.с.25,26).

Відповідно до висновку експерта щодо технічної можливості виділення в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за №07 від 29 липня 2020 року за технічними показниками виділення в натурі із спільної часткової власності в одну цілу частку домоволодіння громадянці ОСОБА_1 є можливим (а.с.32).

Отже, з експертного дослідження слідує, що в результаті виділення позивачці частки в натурі, частки відповідачів в праві власності не зменшуються та не змінюється порядок користування ними.

Пунктами 6,7 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 4 жовтня 1991 року «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснюється, що при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійними виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року.

Відповідно до ст.ст.317,356,364 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Згідно ст.ст.364,367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Домовленість між співвласниками, а саме між сторонами у справі щодо виділення в натурі із спільної часткової власності в одну цілу частку вказаного вище домоволодіння громадянки ОСОБА_1 досягнута, про що свідчить їх письмова згода (а.с.30,31).

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу положень ст.ст.183,358,364ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Таким чином, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ст.88.Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ст.120 ЗК України, особа, яка набула право власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій воно розміщене, без зміни її цільового призначення.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши належність й достатність наданих доказів у їх сукупності, а також встановивши правовідносини, які випливають із досліджених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає позов задовольнити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України,ст.ст.317, 321, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та визначення права на користування присадибною ділянкою, площею 584 кв.м, задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в натурі як окрему одиницю у власність частку із спільного майна по АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку під літерами Б і Г, загальною площею 100,4 кв.м, та нежитлові приміщення з правом користування присадибною земельною ділянкою, яка розташована за вказаною адресою, загальною площею 584 кв.м.

Припинити право спільної часткової власності шляхом поділу в натурі, згідно належних сторонам, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 часток.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір 840 грн.80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п.15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 .

Суддя: згідно з оригіналом

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Рішення не набрало законної сили

Оригінал рішення знаходиться у справі №494/1278/20

Суддя О.Дєтков

Виконавець: Твердун Т.

09.06.2021 р.