Номер провадження: 22-ц/813/7279/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря: Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,

встановив:

19 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , за яким просила суд визнати заповіт ОСОБА_3 складений на ім`я ОСОБА_4 від 17 березня 1988 року за реєстровим № 1-1665, посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Тюменцевою Л.І., недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що їїбатьками були: батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_5 , які шлюб розірвали. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 53/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Ця частина вказаного будинку спадкодавцю належала на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки (р. № 232/12.01.1960), що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.08.2012 року, номер витягу 35085937, реєстраційний номер майна: 37318218, номер запису: 480 в книзі: 189-17.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом.

11 квітня 2012 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до П`ятої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом та почала оформляти документи. У вересні 2012 року з П`ятої одеської державної нотаріальної контори позивачка ОСОБА_2 отримала лист за № 1729/02-14 від 14 вересня 2012 року, в якому повідомлялося про те, що від імені ОСОБА_3 державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 17.03.1988 року за реєстровим № 1-1665 було посвідчено заповіт, яким він заповідав частку належного йому житлового будинку не на користь позивачки.

У жовтні 2012 року позивачці стало відомо, що 24 вересня 2012 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи П`ятої одеської державної нотаріальної контори про встановлення юридичного факту родинних відносин. Цім рішенням суд встановив факт родинних відносин між ОСОБА_1 , 1979 року народження, та ОСОБА_3 , 1941 року народження, а саме, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач подала апеляційну скаргу на це рішення Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2012 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2012 року скасовано.

Позивачка посилалась на те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_3 на складання заповіту не було.

17 березня 1988 року, коли був складений заповіт, батько позивачки нічого не розумів і не підписував. Він, начебто, залишив частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , дочці ОСОБА_6 .

Відповідачку ОСОБА_6 (нині ОСОБА_7 ) батько позивачки ОСОБА_3 ніколи не визнавав своєю дочкою, він усім казав, що вона - квартирантка. До появи відповідачки ОСОБА_1 , приблизно у 2004 році, в будинку батьків жили інші жінки, які платили за житло, так як батько не працював. З 08 березня до середини квітня 1988 року ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в Одеській залізно-дорожній лікарні у палаті 234 2-ге хірургічного відділення. Він був в дуже тяжкому стані, у нього був плеврит, висока температура. Батько позивачки не міг розмовляти, віддавати своїм вчинкам звіт, не міг власноручно нічого підписувати.

Рішенням Малиновського районного суд м. Одеси від 25 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір в сумі 365,40 грн. (243,60 грн. + 121,80 грн.), витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 8580 грн.

Ухвалою Малиновського районного суд м. Одеси від 25 лютого 2021 року виправлено описку в рішенні Малиновського районного суд м. Одеси від 25 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, викладено резолютивну частину рішення в наступному формулюванні:

«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним задоволено.

Визнано заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 17 березня 1988 року за реєстрованим № 1-1665 на ім`я ОСОБА_6 , - недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір в сумі 365,40 грн. (243,60 грн. + 121,80 грн.), витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 8580 грн.»

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суд м.Одеси від 25 лютого 2021 року та постановлення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що заповіт, складений її батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає вимогам закону, щодо його письмової форми, нотаріального посвідчення, зазначення місця складання заповіту. При посвідчені заповіту нотаріусом було встановлено особу заповідача та перевірено його дієздатність, про що зазначено в самому заповіті.

Крім того, в провадженні судді Малиновського районного суду м. Одеси Сегеди О.М. вже перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач також посилалася на ту обставину, що в заповіті підпис від імені заповідача виконаний не заповідачем. По справі неодноразово призначалася судово-почеркознавча експертиза, але експертиза проведена не була у зв`язку з ненаданням експерту зразків почерку ОСОБА_3 . Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М. від 24 липня 2014 року позовна заява була залишена без розгляду у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 надала заяву про залишення позову без розгляду.

Окрім того, апелянт вважає висновок додаткової судово-почеркознавчої експертизи необґрунтованим, незаконним та складеним із численними порушеннями чинного законодавства, а відтак у якості належного та допустимого доказу прийнятий бути не може, зокрема, апелянт звертає увагу, що фактично експертами було проведено комплексну експертизу, яка у справі не призначалась; експертами було досліджено матеріали, надані у порушення ч.1 ст. 107 ЦПК України; а, за умови відсутності достатньої кількості зразків почерку ОСОБА_3 , максимально наближених за часом складання до досліджуваних документів, наданий експертами висновок викликає сумніви у повноті та достовірності. Хід дослідження, на переконання апелянта, має неповний та непослідовний характер, а виявлені у процесі дослідження розбіжності не створюють сукупності, достатньої для категоричного позитивного чи негативного висновку

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, заслухавши доповідача, ОСОБА_2 , та її представника ОСОБА_8 , а також ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_9 , апеляційний суд вирішив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи висновки експертів за наслідками проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 15386?15388/19-32 від 23.04.2020 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, виходив з того, що на момент складення заповіту від імені ОСОБА_3 у заповіті, посвідченому державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 17 березня 1988 року, на ім`я ОСОБА_4 заповідачем не підписувався, а тому дійшов висновку, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи наступні обставини у справі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2014 року провадження у справі відкрито (суддя Буран О.М.) (т.1, а.с. 18).

Ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року та 23 лютого 2016 року судом було витребувано докази для вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи (т.1, а.с. 42-43, 123).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2016 р. справа передана на розгляд судді Леонову О.С. (т.1, а.с. 134).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні (суддя Леонов О.С.) (т.1, а.с. 135).

Ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року та 21 липня 2016 року судом було витребувано докази для вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи (т.1, а.с. 143, 150).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року у справі призначена судова почеркознавча експертиза, виконання якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.1, а.с. 188).

Із експертної установи 28 серпня 2017 року за № 5587 надійшло повідомлення про неможливість надання висновку (т.1, а.с. 190-192).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2017 року справа передана на розгляд судді Гуревському В.К. (т.1, а.с. 194).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року прийнято до провадження цивільну справу, відновлено та продовжено провадження у справі (суддя Гуревський В.К.) (т.1, а.с. 195).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року у справі призначена судова почеркознавча експертиза, виконання якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.1, а.с. 212-215).

Згідно висновку № 17-7028 від 19 березня 2018 року вирішити питання: «Чи виконано підпис (прізвище ОСОБА_10 та підпис на одному екземплярі, та підпис і прізвище ОСОБА_10 на іншому екземплярі заповітів) від імені ОСОБА_3 у заповіті, посвідченому державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 17 березня 1988 року самим ОСОБА_3 , чи іншою особою?», не виявилось можливим по причинам, вказаним в дослідницькій частині цього висновку (т.1, а.с. 227-234).

Пов`язано це з тим, що для дослідження почерку літніх людей без письмової практики, наявність зразків, зіставними по часу виконання досліджуваним, є обов`язковими. У деяких випадках, зміни, які відбуваються в почерку вказаної групи осіб настільки значимі, що ідентифікація їх без зіставного по часу виконання порівняльного матеріалу неможлива. Крім того, необхідні і відомості про вік, стан здоров`я, освіти тих осіб.

В даному випадку з необхідних відомостей відсутні відомості про стан здоров`я на момент виконання підписів і рукописних записів в екземплярах заповіту та журналі реєстраційних дій (про що в матеріалах справи є відповідні довідки з медичних закладів, пенсійного фонду та ін.) без яких неможливо пояснити наявність порушення координації рухів 1-ої та 2-ої груп в досліджуваних підписах та почерку і їх відсутність у зразках.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2018 року поновлено провадження у справі (т.1, а.с. 236).

Ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року, 06 вересня 2018 року, 19 березня 2019 року, 10 квітня 2019 року судом витребовувались докази для вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи (т.2, а.с. 12, 24, 67, 72).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року у справі призначена повторна судова почеркознавча експертиза, виконання якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.2, а.с. 79-81).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2019 року поновлено провадження у справі у зв`язку з ненаданням висновку експертизи (т.2, а.с. 98).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2019 року у справі призначена додаткова судова почеркознавча експертиза, виконання якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.2, а.с. 112-114).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку з наданням суду висновку експертів (т.2, а.с. 138).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 15386?15388/19-32 від 23.04.2020 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси (т.2, а.с. 123-137):

1. Підписи від імені ОСОБА_3 : у графі «Підпис» у першому примірнику заповіту від 17.03.1988 р., складеного від імені ОСОБА_11 , посвідченого Тюменцевою Л.І., державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №1-1665 (наданий з Одеського державного нотаріального архіву) та у графі «Підпис» у другому примірнику заповіту від 17.03.1988 р., складеного від імені ОСОБА_11 , посвідченого Тюменцевою Л.І., державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №1-1665 (який зберігається в спадковій справі № 116/2012, заведеній П`ятою одеською державною нотаріальною конторою 11.04.2012), виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

2. Підписи від імені ОСОБА_3 у графі «Підпис»: у першому примірнику заповіту від 17.03.1988, складеного від імені ОСОБА_11 , посвідченого Тюменцевою Л.І., державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №1-1665 (наданий з Одеського державного нотаріального архіву) та у графі «Підпис» у другому примірнику заповіту від 17.03.1988, складеного від імені ОСОБА_11 , посвідченого Тюменцевою Л.І., державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №1-1665 (який зберігається в спадковій справі № 116/2012, заведеній П`ятою одеською державною нотаріальною конторою 11.04.2012), виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

3. Рукописні записи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у графі «Підпис» у першому примірнику заповіту від 17.03.1988, складеного від імені ОСОБА_11 , посвідченого Тюменцевою Л.І., державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №1-1665 (наданий з Одеського державного нотаріального архіву) та «Козловский» у графі «Підпис» у другому примірнику заповіту від 17.03.1988, складеного від імені ОСОБА_11 , посвідченого Тюменцевою Л.І., державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №1-1665 (який зберігається в спадковій справі № 116/2012, заведеній П`ятою одеською державною нотаріальною конторою 11.04.2012), виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст. 1235 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

На підставі викладеного, враховуючи зміст висновку експертів за наслідками проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 15386?15388/19-32 від 23.04.2020 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те , що заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 17 березня 1988 року на ім`я ОСОБА_4 , заповідачем не підписувався, а тому дійшов висновку, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Доводи ж, наведені ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, вичерпуються запереченнями щодо вищенаведеного експертного висновку, які дублюють викладені її представником у запереченнях, наданих до суду першої інстанції, яким була дана належна оцінка, а тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що представник відповідача надав до суду першої інстанції пояснення щодо висновку експертизи, втім клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи з необхідним обґрунтуванням стороною відповідача у суді першої інстанції не заявлялось.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п.7 ч.2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені клопотання особи, яка подала скаргу.

ОСОБА_1 у порушення вимог ст.356 ЦПК України своїм правом на заявлення відповідного клопотання під час звернення до суду із апеляційною скаргою не скористалась. Із відповідним клопотанням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 звернулась лише у судовому засіданні у апеляційному суді, призначеному на 27 травня 2021 року, у задоволенні якого апеляційним судом було відмовлено з підстав, наведених в ухвалі Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 07 червня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький