СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21603/19

пр. № 2/759/554/21

25 травня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО», реєстратора Тимошенко Анастасії Володимирівни Комунальне підприємство «Путрівське» про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовним вимогами, просить суд визнати протиправною та скасувати рішення державного реєстратора Філії Комунальне підприємство «Путрівське» Тимошенко Анастасії Володимирівни, індексний номер №44058562 від 15.11.2018 про державну реєстрацію права власності (№ запису про право 28930327 від 12.11.2018 15:24:31) на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 57,90 кв.м, житловою площею 39,8 кв. за ТОВ «ФК «Локо».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.06.2007 між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0013/07/00-N відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит для закупівлі нерухомості на вторинному ринку у розмірі 130000 дол. США 00 цен., а також з метою забезпечення виконання зобов`язання між сторонами укладено договір іпотеки предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 , загальній площі 57,90 кв.м, жилою площею 39,8 кв.м, в подальшому рішенням Святошинського районного суду м. Києва з ОСОБА_3 стягнено на користь Банку заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 97821 дол. США 15 цен. на підставі якого відкрито виконавче провадження та завершено 04.10.2016 у зв`язку із зверненням стягнення на заставне майно, та 08.04.2019 на підставі ухвали суду було замінено стягувача з ПАТ «Форум» на ТОВ «ФК «Локо» на загальну суму 2153239 та 139430 грн 00 коп., тому на підставі зазначених обставин ТОВ «ФК «Локо» звернулося із заявою про реєстрацію права власності на заставну квартиру згідно чого державним реєстратором Філії КП «Путрівське» винесено рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, проте позивач вважає, що вказана реєстраційна дія була вчинена з порушення чинного законодавства, оскільки на вказане нерухоме майно було накладено арешт, що є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 07.04.2020 накладено арешт на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про право власності: 28930327, власник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО» (а.с. 93-95).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 07.04.2020 відкрито по справі загальне позовне провадження (а.с. 96, 97).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 01.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Локо» про скасування заходів забезпечення позову (а.с. 127, 128).

28.10.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі ат призначено до судового розгляду (а.с. 203, 204).

28.10.2020 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 який діє в інтересах ТОВ «ФК «Локо» про застосування зустрічного забезпечення позову (а.с. 205, 206).

На підставі розпорядження №423 від 26.04.2021 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва вказану справу було призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв`язку з відстороненням судді Миколаєць І.Ю. від здійснення правосуддя.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподялу судової справи від 26.04.2021 вказану цивільну справу було передано у провадження судді Ул`яновської О.В. 26.04.2021.

09.10.2020 представником відповідача ТОВ «ФК «Локо» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що під час державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не має обов`язку перевіряти усіх осіб пов`язаних з нерухомим майном, стосовно якої він здійсню певні дії, також представник заперечує, що до вказаних правовідносин слід застосувати Закон України «Про мараторій на стягнення майна громадянина України, даного як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки поняття споживчого кредиту протилежне з кредитом купівлі нерухомості, а також споживче кредитування регулюється Законом України «Про споживче кредитування» в якому передбачено, що надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, до того ж позивач підписуючи договір іпотеки надав свою фактичну безумовну згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому позивача ухиляється від отримання поштової кореспонденції щодо вимог відповідача щодо усунення порушень/або звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 163-169).

28.10.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду (а.с. 203, 204).

28.10.2020 ухвалою суду відмолено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Локо» про застосування зустрічного забезпечення позову (а.с. 205, 206).

16.11.2020 позивачем по справі було подано відповідь на відзив в якому він послався на п. 6 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у держаній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, атому наявність у реєстрі запису про арешт майна є перешкодою у здійснені реєстраційних дій, у своїх доводах відповідач помилково посилається на Закон України «Про споживче кредитування», то що на момент встановлення мараторію на примусове звернення стягнення на предмет іпотеки за валютними зобов`язаннями тоді не існувало вказаного закону він був прийнятий лише 15.11.2016, а тому кредит був отриманий в іноземній валюті та житлове приміщення використовується як постійне місце проживання , а отже дій Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України т наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на вказані правовідносини, а також ТОВ «Локо» використала для звернення до реєстратора повідомлення давністю чотири роки, що виходить за межі позовної давності (а.с. 213, 218).

26.04.2021 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд (а.с. 230).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені позовні заяві, просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, просив відмовити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 226).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 08.06.2007 посвідчений ПН КМНО Колєсник С.А. та зареєстрований в реєстрі №3763 ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 11-13).

Для забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору №0013/07/00-N від 08/06/2007 ОСОБА_3 уклав з АКБ «Форум» договір іпотеки від 08.06.2007 посвідчений НП КМНО Колєсник С.А. та зареєстрований в реєстрі №3755, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 (а.с. 14-20).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2015 з відповідача по кредитному договору №0013/07/00-N від 08/06/2007 стягнено на користь ПАТ «Банк Форум» грошові кошти у розмірі 97821олл. США 15 це, що за курсом НБУ складає 2153239 грн 15 коп. та 139430 грн 61 коп. (а.с. 21-25).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі виконавчого листа від 26.02.2016 по справі №759/19278/14-ц 20.07.2016 відкрито ВП №51723070, яке завершено 04.10.2016 на підставі п. 9+ ст.. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Законом України №4953 від 29.05.2014 як забезпечення кредиту в іноземній валют» встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, що унеможливлює виконання рішення у встановлений спосіб (а.с. 26-28).

У подальшому ПАТ «Банк Форум» направив ОСОБА_3 вимогу №вих№5321/41 від 18.08.2014 про усунення порушення щодо погашення заборгованості (а.с. 119-122).

У подальшому 08.04.2019 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва замінено стягувача по справі №759/19278/14-ц щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №0013/07/00-N від 08.06.2007, а саме із ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ТОВ «ФК «ЛОКО» (а.с. 29, 30).

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша ст.514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

08.06.2007 державним реєстратором Тимошенко А.В. Філія КП «Путрівське» у м. Києві було проведено вид обтяження: заборона на відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , обтяжувач: ТОВ «ФК «Локо», майно особи, якої обтяжується: ОСОБА_3 , підстава виникнення обтяження договір іпотеки номер серія №3762 від 08.06.2007 (а.с. 33-40).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.11.2018 ІНВ №145459984 державним реєстратором Тимошенко А.В. Філія КП «Путрівське» у м. Києві здійснено запис: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44058562 від 15.11.2018 щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 передана у приватну власність ТОВ «ФК «ЛОКО» (а.с. 31, 32).

Згідно звіту проведеного ТОВ «Гарант Преміум Плюс» про незалежну оцінку вартості трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 висновок експерта про вартість оцінювача майна, вартість об`єкта оцінки,без ПДВ складає 648700 грн 00 коп. (а.с. 155, 156).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону № 898-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Як зазначено в ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Згідно п. 3.3 іпотечного договору даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя/, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, зокрема, шляхом прийняття предмета іпотеки у власність, в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Отже, іпотекодержатель має право у позасудовому порядку прийняти предмет іпотеки у власність, оскільки з приводу реалізації цього способу захисту сторони досягли домовленості у договорі іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, яка діяла на момент проведення реєстраційної дії), а саме відповідно до п.п. 1, п. 1 Протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Тобто мораторій може діяти лише при умові, якщо такий кредит являвся споживчим.

На момент укладення вказаного кредитного договору, поняття споживчий кредит було зазначене у п. 23, ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (редакція від 13.01.2006).

Так, відповідно до зазначеної норми споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно вказаного кредитного договору, кредит надавався в іноземній валюті, а саме в доларах США. Так згідно п.1.1. кредитного договору №0013/07/00-N від 08.06.2007 «Банк надає Позичальнику кредит для купівлі нерухомості на вторинному ринку у сумі 80000 доларів США 00 центів».

Пунктом 4, ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Також ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена методологія визначення процентних ставок за обслуговування подібних кредитів, яка визначається відповідно до нормативно-правових актів органів регулюючих ринок фінансових послуг. Провівши паралель з фігуруючим Договором кредиту, можна дійти до висновку, що банком, який надавав кредит Позивачу самостійно було визначені подібні ставки, що ще раз доводить невідповідність фігуруючого кредити поняттю саме споживчого кредиту.

Слід акцентувати увагу суду, що Позивач шляхом підписання договору іпотеки надавав свою фактично безумовну згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки, що закріплене розділами 5 та 6 відповідного Договору іпотеки.

Відповідно до судової практики з подібного питання, Верховний суд 13.06.2018 у своєму рішенні у справі № 645/5280/16-ц прийшов до наступного висновку.

Предметом спору у даній справі було оскарження звернення стягнення на предмет іпотеки з боку фінансової компанії, яка викупила у банку право вимоги за валютним кредитом, який по усіх параметрах підпадав під визначення Закону України Про мораторій, при цьому фінансова компанія використала право передбачене ст. 37 Закону України «Про іпотеку» і перереєструвала на себе право власності, чого не мала права робити через мораторій.

Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що дії державного реєстратора при проведенні 15.11.2018 державної реєстрації права власності на спірну квартиру проведені з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», при цьому реєстрація права власності на предмет іпотеки за АКБ «Форум» здійснена за згодою позивача що висловлена у п. 5.4.1 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

А тому доводи позивача про те, що вона як іпотекодавець не надавав згоди на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя не заслуговують на увагу.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно є похідними від основних, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідачі діяли в межах своїх повноважень, всі необхідні процедури дотриманні, в тому числі і необхідні перевірки по відповідним реєстрам, а тому жодним чином не порушено права позивача, на вказане нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; ст..ст. 514, 516 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280, -283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО», реєстратора Тимошенко Анастасії Володимирівни Комунальне підприємство «Путрівське» про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 02.06.2021.