Справа № 444/1018/20 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2438/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: зобов`язати поновити його на посаді юриста-консультанта Річківської сільської ради з 18.09.2018 року; визнати протиправним та скасувати, внести зміни в розпорядження сільського голови №304 від 18.09.2018 року; стягнути з відповідача Річківської сільської ради середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 18.09.2018 року по день ухвалення рішення, а також доплату за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника за період з 31.03.2016 року по 29.08.2018 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з розпорядженням сільського голови Річківської сільської ради від 03.02.2015 року №40 він був прийнятий на посаду юриста-консультанта за трудовим договором на строк до 03.02.2021 року, однак, добровільно виявив бажання укласти контракт на військову службу терміном на 5 років з військовим формуванням з правоохоронними функціями Національною гвардією України, під час дії особливого періоду в Україні, але розпорядженням сільського голови №304 від 18.09.2018 року його було звільнено з роботи без урахування заяви про увільнення від 29.08.2018 року у зв`язку із добровільним вступом на військову службу (за контрактом) для осіб офіцерського складу. Зазначає, що в день написання заяви він ще не мав контракту, а лише довідку №426 від 28.08.2018 року про зарахування на військову службу.

Вважає, що звільнивши за угодою сторін, відповідач позбавив його встановлених статтею 119 КЗпП України гарантій.

Також позивач зазначає, що йому не було оплачено додаткову роботу, яка не входила до його посадових обов`язків і яку він виконував з 31.03.2016 року по 29.08.2018 року у вільний від основної роботи час.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішеннясуду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що добровільно вступив на військову службу (за контрактом) для осіб офіцерського складу, однак, оскаржуваним розпорядженням сільського голови №304 від 18.09.2018 року його звільнено з роботи за угодою сторін, оскільки, як стверджує апелянт, роботодавець відмовився враховувати його заяву про увільнення від 29.08.2018 року, а тому під тиском роботодавця 18.09.2018 року він подав заяву на звільнення.

При цьому, наголошує, що в заяві від 18.09.2018 року він вказав причину свого звільнення добровільний вступ на військову службу (за контрактом), але цю обставину не було враховано судом.

Вважає, що суд не дав належної правової оцінки всім доказам, які він надав на підтвердження законності своїх вимог.

Зазначає, що ні розпорядження про звільнення, ні копію трудової книжки він не отримав своєчасно.

Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження сільського голови Річківської сільської ради від 03.02.2015 року №40 та укладеного між сторонами трудового договору, позивача прийнято на посаду юриста-консультанта Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області за строковим трудовим договором з 03.02.2015 року по 03.02.2018 року (а.с.11-13, 33).

Додатковою угодою до трудового договору від 02.02.2018 року, термін дії трудового договору продовжено ще на три роки, з 03.02.2018 року по 03.02.2021 року (а.с.16).

18.09.2018 року позивачем подано заяву про звільнення (а.с.32), в якій він просить звільнити його із займаної посади згідно з п.1 ст.36 КЗпП України.

В цій заяві позивач просив надати йому вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України, так як він добровільно вступає на військову службу за контрактом для осіб офіцерського складу.

Заява подана в Річківську сільську раду Жовківського району Львівської області 18.09.2018 року і зареєстрована в сільській раді за вхідним №434.

На підставі цієї заяви, сільським головою Річківської сільської ради винесено розпорядження №304 від 18.09.2018 року про звільнення позивача ОСОБА_1 з посади юриста-консультанта Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області згідно з п.1 ст.36 КЗпП України з 18.09.2018 року, за угодою сторін, та розірвано строковий трудовий договір (а.с.84).

Посилання позивача про неврахування при звільненні Річківською сільською радою його заяви про увільнення від 29.08.2018 року (а.с.18) є безпідставним, оскільки відсутні докази на підтвердження реєстрації такої заяви сільською радою.

Згідно з актом приймання-передачі від 16.04.2020 року (а.с.50), Річківською сільською радою в особі секретаря Смутняк О.В. передано, а ОСОБА_1 отримано трудову книжку НОМЕР_1 , яка була надіслана рекомендованим листом на адресу Річківської сільської ради 16.12.2019 року від ОСОБА_1 .

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Враховуючи те, що позивач був звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, за угодою сторін, положення статті 44 цього Кодексу про виплату вихідної допомоги при звільненні на нього не поширюються.

Згідно з ч.1 ст.119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Встановлено, що позивач був зарахований на військову службу 19.09.2018 року (а.с.55), відтак, на момент припинення трудових відносин, станом на 18.09.2018 року, він на військовій службі не перебував, а тому, не мав права на застосування до нього гарантій, передбачених статті 119 КЗпП України.

Долучений позивачем контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб офіцерського складу (а.с.20) не містить дати його укладення і, відповідно, дати зарахування позивача на військову службу, а тому правильно не врахований судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

Крім того, на звернення позивача від 07.02.2019 року, Головне управління Держпраці у Львівській області надало відповідь у листі від 21.02.2019 року №1930/4/14-04 (а.с.27-28), в якому роз`яснило, що звільнення позивача відбулось на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін і на час укладення з ним контракту на військову службу осіб офіцерського складу він не був працівником органу місцевого самоврядування, а тому на нього не поширюється дія статті 119 КЗпП України в частині збереження місця роботи, посади та середнього заробітку.

Щодо вимоги позивача про доплату за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника за період з 31.03.2016 року по 29.08.2018 року, то така вимога є також безпідставною, оскільки в матеріалах справи немає належних доказів на підтвердження факту виконання позивачем трудових обов`язків за суміщенням професій (посад) та/або обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Разом з тим, в матеріалах справи є докази на підтвердження збільшення позивачу заробітної плати та його преміювання під час виконання ним трудових обов`язків на займаній посаді у спірний період (а.с.15, 43, 44, 79-89).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог, а тому посилання ще й на пропущення позивачем строку для звернення із вказаним позовом є зайвим, однак, це не призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 травня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.