ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3927/21 Справа № 208/8747/20 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженню відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Ялова Ольга Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про витребування нерухомого майна у добросовісного набувача, -

ВСТАНОВИЛА:

У груді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ТОВ «ФК «Вектор плюс», Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Ялова О.М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., про витребування нерухомого майна у добросовісного набувача.

Разом з позовом до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які інші дії щодо відчужування, передачі в іпотеку, здійснення інших дій спрямованих на відчуження чи обтяження спірного майна, а саме - нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 04).

В обґрунтування заяви зазначив, що підстави та предмет позову, а також обставини справи, описані в позовній заяві, є достатніми для вжиття такого заходу забезпечення позову до ухвалення у справі відповідного судового рішення. Невжиття таких заходів при цих обставинах справи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено заборону на вчинення будь-яких дій щодо перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 88,9 кв.м., житловою 53,4 кв. м., що належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: р.№ 1984, НОЕ 217493. виданий 09.12.2019 року, приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М. В іншій частині заяви - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ТОВ ФК Вектор Плюс подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, наявність об`єктивних обставин необхідності охорони матеріально-правових інтересів позивача та неможливість виконання судового рішення; суд не перевірив дійсне існування таких обставин, не пересвідчився в обгрунтованості забезпечення позову.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що заявник підтвердив та обґрунтував заяву щодо реальності та дійсності намірів відповідача, та припущення позивача, та навів підстави для забезпечення позову, які узгоджуються із приписами ст. 150 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно п. 20 Постанови пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідачів на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.10 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 просив суд витребувати у ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на користь позивача; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу квартири АДРЕСА_2 загальною площею 88,9 кв.м., житловою 53,4 кв. м., що належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: р.№ 1984, НОЕ 217493. виданий 09.12.2019 року, приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М.

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову саме шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій щодо перереєстрації права власності на вказану вище квартиру, та правильно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту, оскільки заявник не надав належні докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Доводи апелянта про те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано доказів існування ризиків невиконання рішення у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позов позивача містить вимоги про витребування спірного нерухомого майна. Вказане свідчить про те, що майно, на яке було накладено заборону на вчинення будь-яких дій щодо перереєстрації права власності судом першої інстанції, є предметом спору, а тому забезпечення позову у вказаний спосіб є співмірним заявленим вимогам, а їх невжиття може утруднити виконання рішення суду, оскільки право власності на майно, яке є предметом спору, зареєстроване за відповідачем, який може його відчужити без відома та дозволу інших осіб, що призведе до утруднення виконання можливого рішення суду та подальшого ефективного захисту прав позивача.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова