РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/4030/18

Провадження № 22-ц/4815/22/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської

області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року (ухвалене у складі судді Красовського О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_1 . Іншим співвласником Ѕ частини будинковолодіння була його матір - ОСОБА_2 .. Поділ будинку в натурі між співвласниками не був проведений, будинок має один вхід. Також не був встановлений порядок користування земельною ділянкою. У подальшому, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, відповідачка отримала у власність 0,0876 га землі та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку.

24.10.2012 року ОСОБА_2 подарувала належні їй частину земельної ділянки та частину будинковолодіння своєму синові - ОСОБА_3 ..

Стверджує, що він не погоджував межі земельної ділянки, яка у подальшому була передана у власність ОСОБА_2 , а зараз перебуває у власності ОСОБА_3 ..

Вважає, що прийнятим рішенням органу місцевого самоврядування щодо приватизації земельної ділянки та у подальшому укладеним договором дарування, порушуються його права, як співвласника нерухомого майна.

Просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 18.12.2008 року № 725 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га (п.19 додатку №1); визнати незаконним та скасувати рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 09.12.2009 року № 1098 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК№400612; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :06:040:0589, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 24.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Самсонюком Ф.П. (реєстровий номер 1009) та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 1858124 від 22.04.2013 року.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що Шпанівська сільська рада незважаючи на те, що ним було набуто право власності на 1/2 частини житлового будинку, разом із яким набуто і право на користування 1/2 частини земельної ділянки площею 0,09 га, на якій він розміщений, приймаючи оскаржувані рішення від 18.12.2008 р. №725 та від 09.12.2009 р. №1098 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0876 га та видаючи державний акт на право власності на цю земельну ділянку не дотрималася вимог ЗК та ЦК України та передала їй земельну ділянку, яка значно перевищувала її частку, у спільній частковій власності на житловий будинок. Враховуючи те, що на земельній ділянці, яка передана у власність ОСОБА_2 знаходиться 1/2 частина належного йому житлового будинку, це фактично позбавляє його права вільно користуватися та володіти цим нерухомим майном.

Та обставина, що під час приватизації з ним не узгоджувалися межі земельної ділянки вказує не лише на порушення його права, як землекористувача, оскільки у такий спосіб ОСОБА_2 фактично було передано земельну ділянку, яка на законній підставі перебуває у його користуванні, а також підтверджує те, що він не знав і не міг знати про приватизацію ОСОБА_2 земельної ділянки та про отримання нею державного акта та укладення договору дарування спірної земельної ділянки, так як він не був учасником цих дій та угод, а такі дії з ним не узгоджувалася.

Наголошує, що про порушення свого права, він довідався у 2018 році із відповідей на звернення до Шпанівської сільської ради з метою приватизації земельної ділянки, а відтак, вважає, що строки позовної давності ним не пропущені.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником Ѕ частини зазначеного будинковолодіння була його мати - відповідачка ОСОБА_2 ..

Зазначене домоволодіння вони успадкували від ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з архівної довідки від 15.04.2019 року №259/04-01 за відомостями погосподарської книги у користуванні ОСОБА_4 була земельна ділянка площею 0,09га.

На підставі рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 18.12.2008р. № 725 та рішення цієї ж сільської ради від 09.12.2009р. № 1098, ОСОБА_2 , отримала у власність 0,0876га земельної ділянки та в послідуючому отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 400612.

Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

24.10.2012 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 належні їй частину земельної ділянки та частину будинковолодіння.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 ЗК України (1990 року), який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами у справі, при переході права власності на будівлю і споруду разом із цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку у разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Згідно зі статтею 42 ЗК України (1990 року) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час передачі відповідачці земельної ділянки у власність) передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання у його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 393 ЦК України, передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області, приймаючи оскаржувані рішення та видаючи ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0876 га, не дотрималася вимог ЗК України та ЦК України й передала останній земельну ділянку, яка значно перевищувала її частку у спільній частковій власності на житловий будинок, господарські споруди та будівлі. На земельній ділянці, яка була передана у власність ОСОБА_2 , знаходиться 1/2 частина належного ОСОБА_1 житлового будинку, що фактично позбавляє останнього права вільно користуватися та володіти нерухомим майном.

На дані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність порушених прав позивача.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для скасування рішень Шпанівської сільської ради від 18.12.2008р. №725 та від 09.12.2009 р. №1098 про передачу у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та державного акта, на підставі яких останній був виданий, а також визнання недійсним договору дарування, який був вчинений ОСОБА_2 на підставі державного акту, що скасований.

Позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки є надлишковою, з огляду на скасування правовстановлюючого документа на підставі якого дана реєстрація здійснювалася.

Згідно до вимог статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Земельна ділянка між співвласниками нерухомого майна, яке розташоване на ній, не поділена в натурі, що не позбавляло позивача можливості користуватися своїм майном.

Під час приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки, її межі з позивачем не узгоджувалися.

Про порушення свого права позивач дізнався у 2018 році із відповідей на звернення до Шпанівської сільської ради з метою приватизації земельної ділянки. До суду із даний позовом звернувся в серпні 2018 року, тобто в межах встановленого строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів, судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного із відповідачів.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 18.12.2008 року № 725 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,15 га, в с. М. Олексин, Рівненського району, Рівненської області.

Визнати незаконним та скасувати рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 09.12.2009 року №1098 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0876 га, в с. М. Олексин, Рівненського району, Рівненської області.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК№400612, виданий ОСОБА_2 на підставі рішень Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 18.12.2008 року № 725 та від 09.12.2009 року №1098, на земельну ділянку розташовану в с. Малий Олексин, Рівненського району, Рівненської області, площею 0,0876 га.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :06:040:0589, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Самсонюком Ф.П. (реєстровий номер 1009).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 469,86 грн. - судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 704,80 грн. - судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 469,86 грн. - судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 704,80 грн. - судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 469,86 грн. - судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 704,80 грн. - судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 червня 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.