Справа № 183/4145/18
№ 2/183/104/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:

-встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

-визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 ;

-визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна,

за участю представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень від 22.08.2018 року, просила суд:

-встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з вересня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-визнати будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності сторін;

-визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що в 2000 році познайомилася з ОСОБА_2 , з яким з вересня 2000 року почали проживати однією сім`єю у квартирі за № 5, що належала їй особисто, та розташована в АДРЕСА_2 .

У 2003 році за спільні кошти та для спільного проживання вони придбали квартиру за АДРЕСА_3 . Право власності на квартиру було оформлене на відповідача. Зазначені квартири були об`єднані в одну, де вони разом проживали протягом тривалого часу.

25 липня 2014 року за спільні сумісні кошти також було придбано житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . В той же день також було придбано і земельну ділянку площею 0,2153 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою.

Договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Собко Н.В., право власності зареєстровано за відповідачем.

Позивач наполягає на тому, що протягом спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вони виховували її дочку від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період спільного проживання однією сім`єю, ними було придбано за спільні кошти квартиру АДРЕСА_3 , яка була об`єднана з квартирою АДРЕСА_4 , меблі, побутову техніку та інші речі домашнього вжитку. Також ними було за спільні кошти придбано автомобіль Рено, державний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, позивач наполягає на тому, що зазначене майно, з підстав, визначених ст.ст. 74, 60 СК України, є об`єктом спільної сумісної власності, однак просить визнати за нею право власності тільки на Ѕ частину нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач зазначає, що в період їх спільного проживання вони за спільні кошти здійснили переобладнання будинку, внаслідок чого суттєво покращився його стан, у порівнянні з тим яким його було придбано, оскільки спочатку вони мали намір використовувати будинок під дачу, а потім ними прийнято рішення про спільне проживання в будинку.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майної Г.Є. від 13 липня 2018 року позов залишено без руху (а.с. 36).

27 серпня 2018 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області вжито заходи забезпечення позову, заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 (контрольне провадження).

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майної Г.Є. від 01 жовтня 2018 року відкрите загальне позовне провадження по справі. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача та зобов`язано останнього надати копії договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Собко Н.В. 25 липня 2014 року (а.с. 88-89).

В зв`язку із закінченням повноважень судді Майної Г.Є., 22.11.2018 року справа передана в провадження судді Сороки О.В. (а.с. 94).

За результатами підготовчого провадження ухвалою суду від 18 серпня 2020 року справу призначено до розгляду по суті (а.с. 170-171).

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, надала детальні пояснення про те, що познайомившись у 2000 році з відповідачем, ними було прийнято рішення про спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали у квартирі АДРЕСА_5 , що належить їй на праві особистої власності, у 2003 році за спільні кошти вони придбали квартиру поруч під АДРЕСА_6 . Потім ці квартири були об`єднані в одне житлове приміщення, де вони разом проживали, вели спільне господарство, купували меблі, побутову техніку, разом виховували її дочку від першого шлюбу. За спільні кошти ними було придбано автомобіль, а у 2014 році ними було прийнято рішення про придбання житлового будинку в АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був оформлений на ім`я відповідача, оскільки між ними були триваючі сімейні стосунки, в яких панувала довіра один до одного, позивач наполягала на тому, що чоловік мав перевагу у сім`ї, в тому числі на набуття права власності на нерухоме майно на своє ім`я. Так, позивач зазначила, що після припинення сімейно-шлюбних відносин з відповідачем у травні 2018 року, вона вирішила подати позов про визнання майна їх спільною сумісною власністю.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення про те, що починаючи з вересня 2000 року він дійсно почав підтримувати стосунки з позивачем, вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина у квартирі позивача, що розташована в АДРЕСА_7 . У 2003 році, за власні кошти він дійсно придбав квартиру поруч. Відповідач звернув увагу на момент придбання цього нерухомого майна, та неможливість його поділу з позивачем, з огляду на норми КпШС України, не дивлячись на те, що він дійсно мав намір створити повноцінну сім`ю з позивачем. Їх стосунки протягом всього цього часу дійсно мали характер сімейних, окрім наявності спільного бюджету та ведення спільного господарства. На початку 2014 року їх стосунки погіршилися, перестали носити характер сімейних взагалі, що спонукало його виїхати з квартири АДРЕСА_3 , та винаймати інше житло, тобто припинити будь-які стосунки з позивачем. Між тим, з огляду на тривалий час спільного проживання, він намагався зберегти дружні стосунки з ОСОБА_1 , однак такі стосунки вже не носили характеру сімейних. Так, у 2014 році він, за власні кошти, вирішив придбати нерухомість у с.Новоселівка та мав намір забрати до себе своїх батьків, з огляду на те, що вони проживаючи в іншій області, за своїм віком та станом здоров`я потребували його допомоги. Ним було прийнято рішення придбати нерухомість, яку можливо було б привести до придатного для проживання стану, а з часом перевезти туди батьків. В свою чергу, зберігаючи дружні стосунки з ОСОБА_1 , остання попросила його надати їй у тимчасове користування придбаний ним будинок для того, щоб вона мала можливість деякий час займатися там своєю діяльністю, пов`язаною з утримання собак. Відповідач погодився на її пропозицію, тому матеріали справи і містять фототаблиці із зображенням ОСОБА_1 у будинку разом із собаками. Крім того, відповідач не заперечував, що він перераховував кошти ОСОБА_1 для того, що остання здійснювала оплату комунальних послуг. Таким чином, відповідач спростовував ту обставину, що на час придбання будинку по АДРЕСА_1 , він проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 , спростовував факт придбання нерухомості за спільні кошти. Звернув увагу на те, що позов позивачем пред`явлено у липні 2018 року після того, як він повідомив ОСОБА_1 про свій намір створити сім`ю з іншою жінкою, і вважає цей позов так званою жіночою помстою за те, що він обрав для створення сім`ї іншу жінку, а не ОСОБА_1 .

Зі сторони позивача в якості свідка була допитана ОСОБА_5 , яка надала показання про те, що знає ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з 2000 року, їй відомо, що вони проживають однією сім`єю з того ж часу, разом купували всю нерухомість, в тому числі в с.Новоселівка, разом здійснювали в ньому ремонті роботи, а в травні 2018 року ОСОБА_2 пішов до іншої жінки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надав показання про те, що він здійснював ремонтні роботи в будинку по АДРЕСА_1 , і сприймав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як чоловіка та дружину.

Судом встановлені фактичні обставини справи, а саме.

25 липня 2014 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Собко Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 1916. Згідно п.2 означеного договору покупець (тобто відповідач) укладає цей правочин не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та фактичних сімейних відносинах, про що мається його відповідна заява, текст якої доведено до відома Продавця.

25 липня 2014 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2153 га, кадастровий номер :04:011:0315. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Собко Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 736. Згідно п.2 цього договору покупець також укладає цей правочин не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та фактичних сімейних відносинах, про що мається його відповідна заява, текст якої доведено до відома Продавця.

Як наполягає позивач у своєму позові однією сім`єю з відповідачем вони почали проживати з вересня 2000 року.

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.1 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі СК України) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Як зазначає позивач у своєму позові, спірні правовідносини, а саме спільне проживання однією сім`єю, виникли між сторонами до 01.01.2004 року, тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі КпШС України), а тому порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначається за нормами діючого на той час законодавства, яке ці відносини регулює.

Крім того, при вирішенні питання щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, слід звернути увагу на наступне.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України, на яку позивач посилається, в тому числі, як на підставу свого позову, слід виходити з того, що зазначена норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

В даній спірній ситуації майно придбане ОСОБА_2 у липні 2014 року, відповідач наполягає на тому, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна його стосунки з ОСОБА_1 не носили характеру сімейних. Навіть в той час, коли вони проживали разом, в сусідніх квартирах, їх стосунки не були пов`язані веденням спільного господарства, у них був відсутній спільний бюджет, вони не проводили спільних витрат на придбання майна.

Для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Таких доказів, які вказують на наявність ознак, притаманних подружжю, суду не надано, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Позивачем не доведено, що на момент придбання нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 , вона та відповідач вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, купували інше майно в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

А згідно вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем в період з вересня 2000 року по 08 травня 2018 року позивач надала роздруківку платежів з Приват-24, у відповідності до якої вона з січня 2016 року по травень 2018 року здійснювала комунальні платежі за користування комунальними послугами за адресою АДРЕСА_1 , а також по АДРЕСА_2 (а.с. 31-63), квитанції про здійснення платежів за електроенергію по АДРЕСА_1 (а.с. 73-79). При цьому деякі платежі здійснювалися позивачем по квартирі АДРЕСА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 6. Також на підтвердження факту спільного проживання позивачем однією сім`єю з відповідачем подано дублікати квитанції про перерахування коштів ОСОБА_2 на відкритий рахунок на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 6464-71), якими вона користувалася.

Крім того, позивачем подано фотокартки, які підтверджують факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні різних свят.

Між тим, подані квитанції, пересилання відповідачем протягом певного періоду коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання спірного нерухомого майна та придбання цього майна за спільні кошти, а подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

Навпаки, відповідач наполягав на тому, що перераховував кошти на адресу позивача і таким чином повертав їй витрачені кошти, в тому числі на оплату комунальних послуг, що не може свідчити про наявність спільного бюджету.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Позивачем не доведено факт створення (придбання) сторонами майна внаслідок їх спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, не надані докази джерела набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, судові витрати, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається через канцелярію Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.