Номер провадження: 22-ц/813/5589/21
Номер справи місцевого суду: 523/5461/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,

Суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря Ющак А.Ю.,

За участю представника позивача - Ніц А.С.

Представника відповідача - Юрасова М.С.

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

-про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

В квітні 2019 року до Суоворовського районного суду м. Одеси звернувся позивач ОСОБА_3 із позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (а.с.61).

02.03.2020 року до районного суду надійшло клопотання адвоката Ніц А.С., який представляє інтереси ОСОБА_3 в якому просив залишити позовну заяву без розгляду (а.с.84).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду (а.с.86).

Ухвалу суду першої інстанції вмотивовано тим, що оскільки представник позивача подав заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті, даний позов слід залишити без розгляду.

16.03.2020 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2020 року, відповідно до якої просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу районний суд не звернув уваги на те, що розгляд по суті вказаної справи було розпочато до подання заяви про залишення позову без розгляду.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача подав заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті та залишив без його розгляду.

Колегія суддів вважає, що такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За змістом наведеної норми процесуального закону право позивача заявити суду про залишення його позову без розгляду поставлено у залежність від настання певної події початку розгляду справи по суті.

Ні положення п.5 ч.1 ст.257, ні інші норми ЦПК України не містять виключень з цього правила.

Виходячи з зазначеного вбачається, що приписи п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України слід тлумачити таким чином, що після початку розгляду справи по суті позивач втрачає право на вчинення такої процесуальної дії, як подання заяви про залишення його позову без розгляду.

Таке розуміння процесуального закону узгоджується з положеннями ст.43 ЦПК України щодо обов`язку учасників справи виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п.6 ч.2), а також ч.1 ст.44 ЦПК України щодо обов`язку учасників справи добросовісно користуватися процесуальними правами. При цьому таке обмеження позивача у праві подати заяву про залишення позову без розгляду не суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.3 ст.13 ЦПК України), так як позивач і після початку розгляду справи по суті не позбавлений можливості диспозитивно розпорядитися своїми правами і вимогами, зокрема у відповідності до ст.206 ЦПК України, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду від 08.04.2019 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (а.с.61).

02.03.2020 року до районного суду надійшло клопотання адвоката Ніц А.С., який представляє інтереси ОСОБА_3 в якому просив залишити позовну заяву без розгляду (а.с.84).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду (а.с.86).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що на стадії підготовчого засідання позивач не скористався своїм правом на подання заяви про залишення позову без розгляду і її не подавав.

До початку розгляду справи по суті позивач також не просив заявлений позов залишити без розгляду.

Заяву позивачем про залишення його позову без розгляду подано після початку розгляду справи по суті.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував дані обставини і вище зазначені вимоги процесуального закону та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не може бути визнана законною і обґрунтованою в оскаржуваній частині, перешкоджає подальшому провадженню у справі, з огляду на положення пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на те, що справу по суті вирішено не було, правові підстави для розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.05.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда

О.С. Комлева