ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 19 серпня 2011 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона надала відповідачу у борг грошові кошти у сумі 12750 грн. для сплати половини вартості квартири АДРЕСА_1 у присутності свідків: сина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_4 . На підтвердження укладання договору позики було складено розписку від 19 серпня 2011 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів також підтверджується заявою про видачу готівки від 19 серпня 2011 року. Позивач вказувала, що добровільно ОСОБА_2 відмовляється повернути їй грошові кошти, направлена на її адресу письмова вимога від 16 жовтня 2017 року не виконана, тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу в розмірі 339591 грн. 90 коп., проценти за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ 192577 грн. 29 коп., а всього 532169 грн. 19 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 13 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 19 січня 2011 року відповідач ОСОБА_2 склала розписку, в якій зазначила, що взяла у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 12750 доларів США для сплати половини вартості квартири за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 6, 215).

Оригінал вказаної розписки міститься у матеріалах справи (а.с.215).

Згідно заяви про видачу готівки № 38 від 19 серпня 2011 року ОСОБА_1 отримала у касі ПАТ УкрСиббанк 12552,22 доларів США, що на день банківської операції було еквівалентно 100053 грн. 75 коп. (а.с. 7).

16 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 направила відповідачу ОСОБА_2 вимогу, в якій просила протягом 1 місяця від дня пред`явлення цієї вимоги повернути їй суму боргу у розмірі 532 169 грн. 19 коп., яка складається із основного боргу 339 591 грн. 90 коп., процентів у розмірі однієї облікової ставки НБУ 192 577 грн. 29 коп. (а.с. 9).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється повернути їй грошові кошти, направлена на її адресу письмова вимога від 16 жовтня 2017 року не виконана.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року року у справі № 756/12239/16-ц.

Таким чином, підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка підтверджує факт отримання грошових коштів у борг та містить умови про їх повернення.

Згідно наданої позивачем розписки від 19 серпня 2011 року відповідач отримала грошові кошти, однак у розписці не зазначено, що відповідач отримала вказані грошові кошти від позивача в борг та у розписці взагалі не зазначено умов щодо обов`язку їх повернення відповідачем.

Інших доказів на підтвердження укладення між сторонами договору позики матеріали справи не містять.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_5 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт укладання договору позики. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді