Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

при секретарі - Максимчук Є.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Луцик К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав звернулась ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її син ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано 25.10.2013. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що після розірвання шлюбу, діти залишилася проживати з нею та її сином. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її син - ОСОБА_3 помер та з того часу діти знаходяться під її фактичним вихованням, доглядом та на матеріальному утриманні.

Зазначає, що відповідач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей, протягом останніх п`яти років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не бере ніякої участі в їх утриманні та вихованні, не цікавиться їх життям, навчанням, розвитком та здоров`ям.

Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 19.04.2017, відповідач повинна сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 700 грн. щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 18.01.2017 та до повноліття дітей, однак відповідач від сплати аліментів ухиляється.

Посилаючись на те, що відповідач самостійно усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально їх не забезпечує, не цікавиться їх здоров"ям, вихованням та навчанням, не проявляє жодної материнської любові до них, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Острозького районного суду від 17.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Правом подати відзив на позов у встановлений строк відповідач не скористалася.

Ухвалою від 11.05.2021 закрито підготовче провадження у справі, вирішено клопотання позивача про виклик свідків та витребування доказів. Інших процесуальних дій не вчинялося.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, згідно якої у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Заперечень проти позову відповідач не подавала, жодних клопотань від її імені на адресу суду не надходило.

Суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті та керуючись ст.280 ЦПК України, за клопотанням позивача, прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в поданій на адресу суду заяві просить здійснювати розгляд справи у відсутності представника служби в справах дітей. Підтримує висновок органу опіки та піклування та не заперечує проти задоволення позову.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просять позов задовольнити.

Позивач пояснила, що її син ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано 25.10.2013. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що після розірвання шлюбу, діти залишилася проживати з нею та її сином. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її син - ОСОБА_3 помер та з того часу діти знаходяться під її фактичним вихованням, доглядом та на матеріальному утриманні.

Пояснила, що відповідач і надалі не виявляє бажання побачитись з дітьми, не спілкується з ними навіть по телефону. Зазначила, що перешкод у спілкуванні дітей з відповідачем не здійснювала.

Посилається на те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до ч.2 ст.171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

У статі 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, чітко закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини та приділити належну увагу думкам висловленим дитиною.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що протягом останніх років матір з ним та його братом взагалі не спілкується та навіть не телефонує. Не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Неповнолітній ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що матір не приймає участі у їх вихованні, не проявляє турботи та не виявляє бажання спілкуватись з ними.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

Згідно рішення Рівненського міського суду від 25.10.2013 встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та під час перебування у шлюбі у них народилися сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.4)

Згідно рішення Рівненського міського суду від 19.04.2017 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 18.01.2017 до досягнення дітьми повноліття (а.с.5-6)

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 23.09.2004 встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7)

Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 26.02.2020 встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.8)

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 16.11.1976 встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.10)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 11.11.2020 встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.11)

Згідно з характеристикою Рівненського економіко-технологічного фахового коледжу від 02.12.2020 встановлено, що ОСОБА_4 навчається в даному навчальному закладі з 2018 року. Характеризується позитивно. За час навчання ним опікувались батько та бабуся. Мати студента ніяким чином не проявляла інтересу та не цікавилась його навчанням. (а.с.12)

Згідно з характеристикою Рівненської ЗОШ І-ІІІ ст. №22 Рівненської міської ради від 04.12.2020 встановлено, що ОСОБА_5 навчається в даному навчальному закладі з п`ятого класу. Характеризується позитивно. За час навчання ним опікувались батько та бабуся. Мати дитини ніяким чином не проявляла інтересу та не цікавилась його навчанням (а.с.13)

Згідно з довідкою про склад сім`ї від 30.11.2020, довідок про реєстрацію місця проживання вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входять, зокрема, онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зареєстровані і проживають разом з нею в АДРЕСА_1 (а.с.14)

Згідно з характристикою ДІМ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області від 23.04.2013 вбачається, що ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1 . Від сусідів надходили скарги стосовно надмірного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_2 та порушення громадського порядку. ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності. (а.с.17)

Відповідно до довідки, виданої Острозьким районним відділом державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Львів) №3159 від 02.03.2021 встановлено, що у відповідача існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у розмірі 87650,09 грн. (а.с.34)

Згідно з характристикою Острозької міської ради Рівненської області від 10.03.2021 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 . За місцем проживання характеризується негативно, від сусідів надходили скарги стосовно зловживання нею алкогольними напоїв та порушень громадського порядку. ОСОБА_2 вихованням своїх дітей не займається, діти проживають в сім`ї свого батька. (а.с.45)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Рівненської міської ради Рівненської області №08-971 від 31.05.2021 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . При прийнятті даного висновку комісією було встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Шлюб між батьками дітей було розірвано рішенням Рівненського міського суду від 25.10.2013 та рішенням Рівненського міського суду від 22.12.2016 визначено місце проживання дітей з батьком. Після смерті батька, діти залишились проживати з бабою та дідом, де за місцем їх проживання створено належні умови для виховання, навчання і розвитку дітей. Протягом тривалого часу матір дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не брала ніякої участі в їх вихованні, не цікавилася здоров`ям, розвитком, життям дітей, не відвідувала. Питання ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини.

На даний момент відповідач продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча має можливість їх виконувати, бажання щодо налагодження стосунків з дітьми відповідач не виявила, на засідання комісії не з`явилася, а тому на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 31.05.2021 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав.

З пояснень позивача та письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, яка є матір`ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не приділяє жодної уваги вихованню дітей, не створює належних умов для їх проживання, не цікавиться їх життям, навчанням та розвитком.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дітей має місце протягом тривалого часу, що було підставою для висновку органу опіки і піклування, яким рекомендовано позбавити її батьківських прав.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможна виконувати батьківські функції щодо своїх дітей.

Через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дітьми втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Мати синами не цікавиться, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до них, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками.

Крім того, така поведінка матері суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказані принципи відповідач, як мати, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків матері по вихованню дитини.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, дітьми не займалася, не піклувалася про них, матеріально не утримувала, на час розгляду справи не проявляє інтересу до стану їх здоров`я та навчання, не цікавиться їх фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір.

На підставі ст.164, 182 СК України, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 141, 274, 279, 258, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому (місцезнаходження: м.Рівне, вул.Соборна, буд.30, ) про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. витрат на сплату судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.06.2021.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.