ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3894/21 Справа № 212/8502/20 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми. Висновком МСЕК від 16 вересня 2020 року йому було первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, ІІІ групу інвалідності, безстроково.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 120 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1 200 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта, судом не враховано відсоток втрати працездатності, встановлення ІІІ групи інвалідності, глибину моральних страждань позивача, які останній відчуває з урахуванням отриманої ним виробничої травми, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК. Внаслідок нещасного випадку позивачу проведено хірургічну операцію, у зв`язку з чим в нього змінився зовнішній вигляд обличчя, він зазнав больові відчуття, погіршення здоров`я, що призвело до порушення немайнових прав, неможливості вести повноцінне особисте та суспільне життя.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Крім того, ПАТ «Кривбасзалізрудком» вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувались ступінь та глибина його моральних страждань та суттєвих змін в його житті.

На думку апелянта, суд не взяв до уваги відсутність доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не врахував, що відповідно до Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 09 червня 2020 року, причиною настання нещасного випадку є невиконання ОСОБА_1 вимог посадової інструкції.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач, перебуваючи в трудових відносинах з ПАТ «Кривбасзалізрудком», на посаді електрослюсаря чергового та з ремонту гірничого устаткування, 29 травня 2020 року, внаслідок нещасного випадку на виробництві, отримав травму очей (а.с. 18-29).

Відповідно до п. 4 Акту розслідування нещасного випадку від 09 червня 2020 року, 29 травня 2020 року під час виконання своїх трудових обов`язків на дільниці №28, внаслідок удару шматком гумової втулки, який відлетів під час розриву при роботі агрегату, позивач отримав тяжку контузію, розрив очного яблука з випаданням оболонок і середовищ, гіфему, гемольф, внутрішньоочне стороннє тіло (а.с. 24 - 26).

Згідно п. 5 Акту, причиною настання нещасного випадку, що стався з позивачем є невиконання вимог інструкції з охорони праці та невикористання засобів індивідуального захисту за їх наявності (а.с. 26).

Згідно п. 8 Акту, особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці є позивач (а.с. 28).

Висновком МСЕК від 16 вересня 2020 року позивачу було первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, ІІІ групу інвалідності, безстроково (а.с. 8).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувались ступінь та глибина його моральних страждань та суттєвих змін в його житті, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не взяв до уваги відсутність доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не врахував, що відповідно до Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 09 червня 2020 року, причиною настання нещасного випадку є невиконання ОСОБА_1 вимог посадової інструкції, оскільки відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу висновком МСЕК від 16 вересня 2020 року первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, ІІІ групу інвалідності, безстроково.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПАТ «Кривбасзалізрудком» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано характер виробничої травми, відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода, він частково втратив працездатність внаслідок отриманого трудового каліцтва, переносить щоденно фізичний біль та моральні страждання, порушено його звичайний життєвий ритм, у зв`язку з чим позивач переносить моральні страждання та хвилювання, проведено хірургічну операцію, у зв`язку з чим в нього змінився зовнішній вигляд обличчя, він зазнав больові відчуття, погіршення здоров`я, що призвело до порушення немайнових прав, неможливості вести повноцінне особисте та суспільне життя.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, відсоток втрати працездатності, встановлення ІІІ групи інвалідності, безстроково, глибину моральних страждань позивача, які останній відчуває з урахуванням отриманої ним травми, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмеження в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у негативних емоціях розпачу, тривоги.

У зв`язку з чим колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг представника позивача та відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 120 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: