14 червня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Саламон О.Б.
за участі секретаря Крутікової - Вільховченко І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вказана квартира належить їй на праві власності. В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, при цьому відповідачі в квартирі не проживають, у зв`язку з вказаним, позивач вимушений звертатись до суду із зазначеним позовом.
04 листопада 2020 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмові заяви про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримує, при цьому зазначає про виключення з кола відповідачів ОСОБА_2 , оскільки даний громадянин не зареєстрований за зазначеною адресою.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов до суду не направили.
Оскільки відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, а також враховуючи те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що у відповідності до протоколу проведення електронних торгів від 03 серпня 2020 року та свідоцтва про право власності від 11 серпня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., відповідно до ст.. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 47 Закону України «Про іпотеку» та на підставі Акта про реалізацію предмета іпотеки від 10 серпня 2020 року, виданого Чулієвим А.А. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва, посвідчено, що ОСОБА_1 , належить на праві власності майно, що складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , що раніше належало ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Івановою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22.12.2006 за реєстровим № 7474, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за реєстровим № 5800.
Така ж інформація підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 219852480.
В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, позивач та відповідачі, однак останні не перебувають у родинних відносинах.
Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26-28), при цьому ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться (а.с.28 зв), що вбачається з реєстру територіальної громади м. Києва та з даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області (а.с.87), тому позивач і просила виключити останнього з кола відповідачів, що є доцільним.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.
Відповідачі не зверталися до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі.
Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідачі не проживають в спірній квартирі з поважних причин. Вони виїхали із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зворотнього суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.
Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.
Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби.
Керуючисьст.ст. 2, 5-7, 10-12, 76-83, 189, 211, 258, 259ЦПКУкраїни, ст. 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1

Повний текст рішення складено 23 червня 2021 року.

Суддя О.Б. Саламон