ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Харків

справа № 639/336/21

провадження № 22-ц/818/2942/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

треті особи: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович, Державне підприємство «Сетам»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович, Державне підприємство «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів та витребування майна, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 20 січня 2021 року, постановлену суддею Барковою Н.В., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович, Державне підприємство «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів та витребування майна.

Разом з позовом позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд постановити ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру, загальною площею 49,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та заборонити ОСОБА_2 або будь-яким третім особам, що діють від її імені та/або в її інтересах укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову посилався на те, що двокімнатна квартира, загальною площею 49,8 кв.м розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вибула з його володіння на підставі скасованого судового рішення та проведених в порядку його примусового виконання електронних торгів, тому на думку позивача, є підстави вважати електронні торги недійсними та витребувати майно. Предметом позову є двокімнатна квартира, загальною площею 49,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки згідно умов Договору іпотеки (житлове приміщення) від 07.06.2007 року серії ВЕР № 184051. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухомого майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №240399777 від 14.01.2021 року, станом на 14.01.2021 року власником вищевказаної квартири є відповідач ОСОБА_2 . Враховуючи предмет позовних вимог та те, що на даний час право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, яка як власник вправі в будь-який момент її продати, подарувати чи іншим чином відчужити, що в подальшому може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, позивач вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову. За для ефективного захисту та поновлення його прав та інтересів, а також з метою усунення можливих перешкод під час виконання рішення у справі, слід вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на квартиру, шляхом заборони відповідачу та/або будь-яким третім особам, що діють від її імені або в її інтересах укладати будь-які угоди стосовно цього нерухомої майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювані його відчуження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відчуження належного їй нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 . Заборонено будь-яким особам та органам, що є суб`єктами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на відчуження (зміну власника) нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме: квартири АДРЕСА_2 . В іншій частині в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що оскаржувана ухвала постановлена за заявою, що подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, отже ухвала постановлена всупереч вимогам ЦПК України та є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. В оскаржуваній ухвалі не розглядається питання зустрічного забезпечення, що тягне за собою незаконність ухвали та підстави її скасування. Зазначає, що вказана квартира, як і все майно позивача обтяжена постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ Ізотова П.П. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 18.07.2014 року, номер запису про обтяження 6385952.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна - спірної квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що свідчить про наявність у відповідача можливості розпорядитись вказаним майном, забезпечення позову в спосіб, про який просить позивач, буде відповідати меті застосування заходів забезпечення. Невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд визнати недійсними електронні торги, проведені 24.06.2020 року ДП «Сетам» та витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст.6 конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним («Шмалько проти України», № 60750/00, пункт 43/, рішення від 20 липня 2004 року; «Ромашов проти України», № 67534/01, пункт 42, рішення від 27 липня 2004 року; «ЮрійМиколайович Іванов проти України», № 40450/04, пункт 51, рішення від 15 жовтня 2009 року та інші).

Відчуження нерухомого майна, що є предметом спору істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову та може призвести до порушення прав не тільки сторін, а й інших осіб-покупців.

Висновок суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а необхідним видом забезпечення позову є заборона відчуження майна - відповідає вимогам закону.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що суд, в порушення вимог ст. 154 ЦПК України, не вирішив питання щодо застосування зустрічного забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зазначена норма ЦПК узгоджується зі змістом Принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році: суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.

Таким чином, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Виходячи із системного тлумачення норм частин першої і третьої статті 154 ЦПК України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Оскільки вжиття заходів зустрічного забезпечення за загальним правилом має диспозитивний характер, то при вирішенні питання про їх застосування суд повинен оцінити необхідність зустрічного забезпечення та з`ясувати спроможність позивача компенсувати відповідачу у майбутньому можливі збитки, пов`язані із забезпеченням позову.

Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

При цьому положення статті 154 ЦПК України не містять прямої вказівки на необхідність вжиття судом заходів зустрічного забезпечення у розмірі ціни позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61- 46461 сві 8) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».

З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо незастосування зустрічного забезпечення та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів вважає, що позов забезпечено у відповідності до вимог ст. ст. 149,150 ЦПК України, заходи забезпечення є співмірними із заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.М. Хорошевський