ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5267/21 Справа № 932/2529/21 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2021 року про відмову у забезпеченні позову по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, заінтересовані особи товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и л а:

26 березня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову до його подання, заінтересовані особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , шляхом заборони ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та іншим особам вчиняти будь-які дії з примусового звільнення квартири АДРЕСА_1 від особистих речей, обладнання та документів ОСОБА_1 ; заборони ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та іншим особам вчиняти будь-які дії з перешкоджання ОСОБА_1 володіти та користуватись квартирою АДРЕСА_1 , у тому числі шляхом перешкоджання доступу в квартиру, відімкнення квартири від електричного живлення та газопостачання, тощо; заборонити ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та іншим особам в односторонньому порядку розривати договір оренди квартири у фізичної особи від 31 грудня 2003 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2021 року скасувати та постановити нову, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд залишив без уваги той факт, що з 2019 року по 2020 рік він вів переписку з ОСОБА_2 щодо відступлення йому права вимоги, відшкодування збитків за його відмову від договору оренди та інше. Вказував, що предметом позову буде захист його ділової репутації, його майнових прав на володіння та користування квартирою. ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 достеменно знали про наявність договору оренди квартири. Наполягав на тому, що він не тільки здійснює нотаріальну діяльність, але і мешкає в квартирі, при цьому іншого житла не має.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу заінтересовані особи не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання суд першої інстанції виходив з того, що підстави для забезпечення позову відсутні, а вимоги заявника зводяться лише до припущень. Зазначав, що надані до суду у копіях договір оренди квартири від 31 грудня 2003 року та додаткові угоди до нього укладені у простій письмовій формі та не зареєстровані державними органами. Заявником не надано до суду витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на спірну квартиру, як доказу повноважності орендодавців на передання йому у платне користування квартири. За відсутності таких доказів вважати доведеним факт наявності у заявника права користування квартирою неможливо. Крім цього, за відсутності такого доказу, неможливо і стверджувати про наявність спору між заявником та зазначеними ним особами. Надані заявником роздруківки з ЄДРСР України не є допустимими доказами, оскільки з їх змісту неможливо встановити коло учасників справи, а також що саме є спірним майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом ст.151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи за заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що він є приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу та здійснює свою нотаріальну діяльність в орендованій квартирі АДРЕСА_1 . У цій же квартирі він і мешкає. Квартиру орендував у ОСОБА_3 на підставі договору від 31 грудня 2003 року. Після того, як ОСОБА_3 продала квартиру ОСОБА_2 , орендні правовідносини продовжились, оскільки новий власник не заперечував проти оренди майна. Строк оренди квартири постійно продовжується сторонами та на цей час діє до 01 квітня 2025 року. Йому стало відомо, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право власності на квартиру, у зв`язку з чим вже деякий час його турбують представники цього товариства, які з`являються до його офісу та вимагають його звільнити. ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не визнає його право на користування квартирою, перешкоджає веденню ним нотаріальної діяльності, вимагає звільнити квартиру. Через протиправні дії ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у нього погіршився стан його здоров`я, він потрапив до лікарні, через що зазнав моральної шкоди, а також завдану шкоду його діловій репутації. Оскільки товариство не визнає його права оренди квартири, тому ним можуть бути вчиненні дії з примусового позбавлення його права нею володіти та користуватись. Він має намір звернутись до суду з позовом про захист майнових прав на володіння та користування вказаним майном, про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди та заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на обмеження його права володіння чи користування квартирою до припинення договору оренди квартири, а також про зобов`язання належним чином виконати вимоги договору оренди квартири. Він здійснив у квартирі низку поліпшень, тому вона є його житлом у розмірі практики ЄСПЛ. До нього не заявлялись вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою, або про порушення умов договору оренди. Договір оренди не розірваний та в судовому порядку недійсним не визнаний. Ймовірні дії ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» з його виселення з квартири призведуть до фактичного припинення нотаріальної діяльності, втручання до якої заборонено законом. Національна поліція не зможе забезпечити його захист від протиправних посягань, тоді як застосування заходів забезпечення позову є дієвою гарантією ефективного захисту права. Заходи забезпечення позову повинні гарантувати його право на безперешкодне володіння та користування майном до вирішення спору по суті. Оскільки він безперервно володіє квартирою 18 років, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не могло не знати про це, а відтак останнє, при забезпеченні позову, збитків не понесе.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №932/14900/19.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43,49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Заява немотивована, до неї не додані додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення.

Колегія суддів наголошує на тому, що ОСОБА_1 зазначає про те, що має намір звернутися з позовом про про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, втім вимоги заявника про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди не можуть бути забезпеченні у обраний ним спосіб, оскільки такий спосіб забезпечення позову не є співмірним та відсутні відповідні ризики.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів. На час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 з відповідним позовом не звертався.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2021 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.