Дата документу 10.06.2021
Справа № 334/3828/21
Провадження № 2-н/334/517/21
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

10 червня 2021 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості по оплаті послуги з управління багатоквартирним будинком, -

встановив:

Генеральний директор заявника Б.О. Лозниця звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути солідарно з боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у сумі 13 993,27 гривень по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з червня 2018 по квітень 2021 року включно, яка складається з боргу 11 241,52 грн; інфляційних збитків 2 293,27 грн; 3 відсотків річних 458,48 грн.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, приходжу до наступних висновків.

Завдання наказного провадження зводяться до прискорення вирішення справ, предметом яких є вимоги, пов`язані зі стягненням з боржника грошових коштів.

До характерних ознак наказного провадження належать: документальність, тобто наявність письмових доказів, що підтверджують вимоги заявника, які є безспірними, спрощеність та відсутність цивільної процесуальної форми (без виклику та участі сторін).

Підставою для видачі судового наказу є вимога, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі.

Вказане твердження ґрунтується на положеннях п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, яке передбачає, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій формі (в тому числі електронній) за якими пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 2189-VIII відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором (ч. 1 ст. 11 Закону України від 14.05.2015 № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі Закон № 417-VIII).

До заяви доданий договір № 06/09/17-449 про надання послуг з утримання багатоквартирним будинком від 06.09.2017, укладений між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , від імені яких діяв заступник голови Запорізької міської ради з питань діяльності виконавчих органів Бородай О.М., та ТОВ «Місто для людей Запоріжжя».

Вказаний договір укладений на підставі п. 5 ст. 13 Закону № 417-VIII.

Але, відповідно до п. 18 договору №06/09/17-449 про надання послуг з утримання багатоквартирним будинком від 06.09.2017 він втратив чинність 05.09.2018.

Таким чином, до заяви не додані докази, які б свідчили про безспірність вимог заявника.

Крім того, суд зауважує, що заявлена заявником сума боргу з урахуванням індексу інфляції розрахована із порушенням вимог чинного законодавства, а тому не може бути стягнута в порядку наказного провадження.

Так, заявником здійснено нарахування суми інфляційних збитків на суму заборгованості, яка утворилась станом на 30.04.2021 року, а індекс інфляції застосовано за період з липня 2018 року по квітень 2021 року включно. Проте, згідно із наданих самим заявником документів, наприклад, у липні 2018 року заборгованість боржника складала 337,65 грн., а не 11 241,52 грн., відтак для обрахунку інфляційних втрат слід використовувати саме суму фактичного боргу станом на липень 2018 року. Адже, нарахування інфляційних втрат є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно поданої заяви боржник не сплачує послуги заявника періодично, а тому нарахування інфляційних втрат має здійснюватись окремо по кожному платежу. Як, наприклад, заявник зробив із розрахунком трьох відсотків річних.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України у видачі судового наказу необхідно відмовити.

Вказані висновки в повній мірі узгоджуються з пунктом 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», яким роз`яснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами.

Одночасно заявнику слід роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 163, 165, 166, 260 ЦПК України, суддя,-

постановив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості по оплаті послуги з управління багатоквартирним будинком.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя»», що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Коломаренко К. А.