Єдиний унікальний номер 235/6916/20
Провадження №2/235/152/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого суд ді Бородавки К.П. за участю секретаря судового засідання Григор`євої С.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Покровська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Секіріна О.В. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_4 (далі відповідач) такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує, що позивач є власником квартири за адресою - АДРЕСА_1 , де зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Вказує, що відповідач фактично не мешкає за вказаною адресою з серпня 2016 року, після того як вийшла заміж та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , проживає вона разом з чоловіком за адресою - АДРЕСА_2 .

Оскільки відповідач фактично не проживає в спірній квартирі, але залишається зареєстрованою в ній, у позивача виникають додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, що негативно відбивається на його бюджеті. Посилається на приписи Житлового Кодексу Української РСР та ЦК України.

Ухвалою суду від 05.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.19).

Позивач та його представник - адвокат Секірін О.В. в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Позивач зауважив, що за спірною адресою він також не проживає на теперішній час, оскільки проживає в будинку батьків, в квартирі проживає його колишня дружина ОСОБА_1 ; відповідач є дочкою позивача та коли вона вийшла заміж, одразу переїхала в іншу квартиру, живе разом з чоловіком, з позивачем не спілкується з 2019 року. Позивач також зазначив, що приблизно раз на місяць він приходить в свою квартиру на АДРЕСА_1 , де іноді бачить відповідача, як вона лежить та щось дивиться в телефоні, її кімната з меблями залишились; позивачу відомо, що відповідач часто приходить до матері. Позивач стверджує, що самостійно сплачує опалення в квартирі, інші комунальні платежі має робити ОСОБА_5 .

Відповідач та представник відповідача адвокат Крайній О.В. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.40-43). Мотиви незгоди зводяться до того, що акт від 22.09.2020, складений комісією у складі голови правління ОСББ «Мєчта», не відповідає дійсності, оскільки складений без присутності відповідача; не відомо, з яких підстав свідки можуть стверджувати про відсутність постійного перебування відповідача в квартирі. Зауважує, що відповідач згодна сплачувати комунальні платежі у відповідному розмірі, але з приводу цього не може досягти згоди з позивачем. Також відповідач покликається на те, що не має іншого житла, яке б належало їй на праві власності та в якому вона може бути зареєстрована; вважає себе належним користувачем, тому як більшість її особистих речей перебуває за адресою - АДРЕСА_1 . В судовому засіданні відповідач також зазначила, що зареєстрована в квартирі за вказаною адресою з народження, вважає квартиру своїм житлом; вказала, що у зв`язку із укладенням шлюбу тимчасово проживає з чоловіком в квартирі, яку орендують, але часто приходить в квартиру позивача до своєї матері, де зберігаються її особисті речі, зокрема косметика та документи, деякий одяг, та де вона залишається ночувати, коли чоловік перебуває у відрядженні. Також відповідач пояснила суду, що хотіла б проживати в квартирі за вказаною адресою, але через стосунки з батьком, який виганяє її, вимушена орендувати квартиру.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивач є власником квартири (кооперативна) за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності зареєстровано 20.09.2004 (а.с.7-8).

Відповідно до довідки ЦНАП м.Покровська №08-08/15273 від 22.09.2020 у вказаній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_5 - з 21.04.1994 по теперішній час, ОСОБА_1 - з 02.03.1993 по теперішній час (а.с.9).

Батьками відповідача, яка після реєстрації 20.08.2016 шлюбу з ОСОБА_8 змінила прізвище зі « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », є позивач та ОСОБА_1 (а.с.18, 44).

За актом про непроживання за місцем реєстрації від 22.09.2020, складеним комісією у складі голови правління ОСББ «Мєчта» за участю сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відповідач фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з серпня 2016 року, що підтверджується й актом від 02.04.2021 №15 (а.с.10, 78).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2021 у справі №235/6915/20 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_12 , третя особа: ЦНАП м.Покровська Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення відмовлено (а.с.45-46). Вказане судове рішення скасоване постановою Донецького апеляційного суду від 26.05.2021, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_13 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг м.Покровськ Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено (http://reestr.court.gov.ua/Review/97203734).

Допитана 31.03.2021 в якості свідка за клопотанням відповідача ОСОБА_1 пояснила суду, що з позивачем перебувала в шлюбі, який на теперішній час розірваний, відповідач є їхньою дочкою; підтвердила, що після того, як відповідач в 2016 р. вийшла заміж, позивач вигнав її з квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; засвідчила, що відповідач майже щодня приходить до свідка, яка продовжує мешкати у вказаній квартирі. Зі слів свідка, кімната, в якій відповідач проживала з народження, залишилась для неї, там знаходяться деякі її речі, відповідач там іноді ночує.

Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права.

За змістом положень ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Матеріалами справи підтверджено, сторонами визнано, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; в силу ст.64 ЖК УРСР, враховуючи ст.3 СК України, відповідач, яка є дочкою позивача, відноситься до членів сім`ї останнього, зареєстрована в спірній квартирі з дня народження за згодою позивача.

Приписами ч.1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; ж итлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд відмічає, що позивачем та його представником не надано до суду належних та допустимих доказів укладення певної угоди про порядок користування спірною квартирою, як і не надано достатніх доказів на підтвердження відсутності члена сім`ї - відповідача без поважних причин понад один рік у спірній квартирі.

Суд зазначає, що вичерпного переліку поважних причин відсутності членів сім`ї власника у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, а тому таке питання має вирішуватись у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин справи.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18).

Як зазначив в судовому засіданні позивач, відповідач часто приходить в квартиру за місцем своєї реєстрації, перебуває в своїй кімнаті, користується своїм ліжком; допитана в якості свідка ОСОБА_1 підтвердила факт наявності особистих речей відповідача в спірній квартирі, користування такими речами відповідачем, нерідкі залишення на ніч в кімнаті, яка визначена за відповідачем та залишається за нею й на теперішній час, що не спростовано відповідачем.

Судом також встановлено, що відповідач власного житла не має, зареєстрована в спірній квартирі з дня народження, залишила місце реєстрації у спірній квартирі після укладення шлюбу через конфлікт з позивачем, проте періодично повертається в спірну квартиру та наміру втратити право користування житлом у спірній квартирі не має.

Доводи позивача про непроживання відповідача в спірній квартирі з серпня 2016 року та надані акти від 22.09.2020 та 02.04.2021 не є переконливими та достатніми, враховуючи пояснення як самого позивача, так і свідка.

Захист прав власника-позивача в частині понесення додаткових витрат по сплаті за комунальні послуги у зв`язку із реєстрацією в квартирі відповідача, як зазначає позивач у позові та в судовому засіданні, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є неспівмірним з правом відповідача на користування житлом. Суд відмічає, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом до зареєстрованих в квартирі осіб про стягнення частини понесених ним витрат на оплату комунальних послуг, якщо вважає, що його право у відповідній частині порушено.

За викладених обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

За правилами ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в позові належить відмовити, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до або через відповідний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 07.06.2021.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_14 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя