_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2952/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Маломуж А.І.,

за участю секретаря судового засідання Месропянцевої О.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами,-

ВСТАНОВИВ:

07.05.2021 року до суду звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою, в якій зазначив, що 27.08.2012 року судом першої інстанції було прийнято рішення, згідно якого з відповідача на користь банку була стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 111612,84 грн, до теперішнього часу рішення суду не виконано у відповідачів залишилась заборгованість в розмірі 111612,84 грн. В подальшому 26 лютого 2020 року між банком та позивачем був укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до процесуального рішення суду 10.06.2020 року стягувачем в рамках виконавчого провадження є позивач, який свої зобов`язання виконав в повному обсягу, а тому позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати в розмірі 21838,83 грн. та 3 % річних за користування грошима в розмірі 9779,12 грн. та судові витрати.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 21.05.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судовому засідання просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 серпня 2012 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №1512/4354/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 . ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" заборгованість за договором «Автопакет» ОД21/08/2007/840-К/64 від 12.09.2007 року в сумі 111612,84 грн. та судові витрати в розмірі 1116.13 грн.

Правовідносини, що були предметом судового розгляду, витікали з договору «Автопакет» ОД21/08/2007/840-К/64 від 12.09.2007 року.

10 червня 2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 1512/4354/2012 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 111612,84 грн. судові витрати 1 116,13 грн., заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони стягувача- задоволено. Замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» () його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Київським районним судом м. Одеси у справі №1512/4354/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Станом на момент звернення з цією позовною заявою рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2012 року у справі № 1512/4354/2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконується, сума заборгованості складає 111 612,84 грн.

Суд зазначає, в межах даної справи розглядаються вимоги про нарахування трьох процентів річних (особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання) та інфляційних втрат. Сама сума заборгованості, вже була стягнута судовим рішенням.

Частина 5 статті 11 ЦК України передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення. Тобто на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, а в межах даної справи розглядаються лише наслідки невиконання такого зобов`язання, встановлені ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже нарахування пені, інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Так, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Тим самим, Верховним Судом зазначено на те, що діюче законодавство встановлює можливість виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

Суд погоджується з наданими розрахунками позивача 3% річних, а тому з відповідачів підлягає стягненню 3 % річних за невиконання рішення суду за період з 14.05.2018 по 14.04.2021 р.р. у розмірі 9779,12 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 21838,83 грн суд зазначає наступне.

Як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6- 36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

З приводу стягнення збитків від інфляції висловився й Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 22.06.2020 року № 752/10525/16-ц, зауваживши наступне: «Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо стати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Як вбачається з копії рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2012 року відповідач отримав кредит в іноземній валюті, а не у гривні.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, давши їм належну оцінку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та принципом диспозитивності цивільного судочинства щодо розгляду справи у межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Консалт Солюшенс»

Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 2270 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на корись позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.526,625 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 Рнокпп: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» 3% річних за користування грошима в розмірі 9779 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн 12 коп.

В частині вимог про стягнення інфляційних витрат відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 Рнокпп: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 702 (сімсот дві) грн. 08 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07.09.2021 року.

Суддя Маломуж А. І.