Справа №303/1208/21
2/303/769/21
ряд. стат. звіту - 48
09 червня 2021 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.
з участю секретаря судових засідань Славич М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.
Право власності у відповідача ОСОБА_2 виникло у 2015 році, а отже станом на 11.07.2011 року вона не могла бути передана відповідачем в іпотеку. З моменту набуття позивачем права власності на нежитлове приміщення, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку припинилося в силу імперативних приписів ч.1 ст.120 ЗК України та ч.1 ст.377 ЦК України.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просить суд позов задоволити з підстав зазначених в ньому.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.
Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що 11.07.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, магазин промислових товарів, офіс, складські приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір забезпечує вимоги Банку, що витікають з Генеральної кредитної угоди №192 від 07.07.2008 року та кредитного договору №010/03-3/182-М від 07.07.2008 року (а.с. 8-11).
06.11.2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» і ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення прав за договором іпотеки, а саме право вимоги перейшло до ОСОБА_1 по договору іпотеки від 11.07.2008 року, предметом якого є нежитлова будівля, магазин промислових товарів, офіс, складські приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-14).
Дані правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Цивільного Кодексу України.
Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено право на справедливий суд.
З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з матеріалами справи, сторони вчинили дії, які були спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права власності на об`єкт, - земельну ділянку, визначені індивідуальними ознаками, які у розумінні статті 179 ЦК України є річчю, щодо якої можуть виникати цивільні права й обов`язки. Разом з тим, документи, на підставі яких позивач ОСОБА_1 зміг би здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку, відповідач йому не надав.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності.
Керуючись ст.ст. 12, 15, 16, 316, 317, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 23, 34, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов задоволити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його підписання.
Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 09.06.2021 року.
Головуючий Ю.Ю. Куцкір