У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., секретаря судового засідання Жванко О.Є., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Подільського районного суду м. Києва знаходиться справа за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком.

У червні 2021 року представник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій остання просила суд забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в другі та четверті вихідні місяця з суботи 10:00 до неділі 19:00 без присутності ОСОБА_2 та зобов`язати ОСОБА_2 передавати сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для зустрічі з батьком, не вчиняти дій, направлених на перешкоджання ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обґрунтовуючи подану заяву представник ОСОБА_1 зазначила, що починаючи з 05.09.2020 року позивач за зустрічним позовом, як батько дитини, не має жодної змоги нормально спілкуватися з молодшим сином та виконувати свої обов`язки щодо виховання дитини, ОСОБА_2 не дозволяє не тільки бачитись ОСОБА_1 з сином, але й розмовляти телефоном. У період з 5 вересня 2020 року до 1 червня 2021 року позивач за зустрічним позовом мав можливість почути голос свого малолітнього сина ОСОБА_3 лише 4 рази, під час коротких розмов та лише один раз його побачити здалеку під час візиту до школи № 170. Зважаючи на обставини, що сталися, позивач за зустрічним позовом має побоювання, що його молодший неповнолітній син ОСОБА_3 може піддаватися негативному впливу з боку матері ОСОБА_2 , що матиме за наслідком встановлення непрогнозованих відносин між батьком та молодшим сином, а також, може мати негативний вплив на його подальше становлення як особистості, становлення його характеру та нервового стану.

Згідно з ч.1 ст.153 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, в судове засідання сторони не викликались.

Надаючи оцінку заяві про забезпечення позову, суд керується наступним.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК України); а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із тексту зустрічної позовної заяви та долучених матеріалів вбачається, що спір ініційовано батьком ОСОБА_3 з вимогами до матері щодо місця його проживання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

При цьому, визначення графіку спілкування дитини з батьком є окремим предметом судового розгляду, а ухвалення судом такого рішення можливе за результатом розгляду відповідних вимог.

Відтак, визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини з батьком є підміною рішення суду, ухваленого в порядку ст. 159 СК України.

Суд приймає до уваги, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком.

Водночас, забезпечення побачень та спільного проведення часу батька з дитиною у визначений в заяві про забезпечення позову час, враховуючи заявлені вимоги сторін, є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною з встановленням графіку зустрічей.

Також, позивачем за зустрічним позовом по цій справі не доведено, що невжиття заходів забезпечення первісного позову за запропонованим позивачем за зустрічним позовом способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду саме у вказаній позовній заяві.

Тому, суд вважає, що ініційований представником позивача за зустрічним позовом вид забезпечення позову є наміром вирішення іншого можливого спору, щодо участі батьків у спілкуванні і вихованні дитини без встановлення реальних обставин та з`ясування підстав таких вимог, відповідних висновків компетентного органу у справах дітей та сім`ї, без фактичного звернення із такими вимогами до суду з позовом, що суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників даного процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, а також те, що представником позивача за зустрічним позовом фактично заявлені вимоги щодо забезпечення позову, які є не співмірними з вимогами позову, адже фактично є окремими позовними вимогами, що вирішуються окремо судом в позовному провадженні, у відповідності до діючого законодавства, суд, в розумінні ст. ст. 149, 150 ЦПК України, доходить висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153-154, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - залишити без задоволення;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Гребенюк