ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/696/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: прокурора Желізняка З.Р., відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2218/16892/2012 за апеляційною скаргою Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2021 року про залишення без розгляду позову військового прокурора Хмельницького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Садівниче товариство «Радуга», про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (суддя Приступа Д.І.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2012 року військовий прокурор Хмельницького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держкомзему в місті Хмельницькому, Садівниче товариство «Радуга», про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю на землях СТ «Райдуга» в місті Хмельницькому, виданий 06 жовтня 1998 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за ХМ № 17440; скасовано державну реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю на землях СТ «Райдуга» в місті Хмельницькому, виданого 06.10.1998 ОСОБА_3 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за ХМ № 17440; скасовано рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 29.09.1998 № 533 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га (пункт 2.1. додатку № 3 до рішення виконкому міської ради від 29 вересня 1998 року № 533), затверджене рішенням Хмельницької міської ради Хмельницької області від 15 грудня 1998 року № 14 «Про затвердження рішень, прийнятих виконкомом міської ради по регулюванню земельних відносин за період з 01 червня 1998 року по 15 листопада 1998 року»; заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 використовувати земельну ділянку, що розташовується на території Польового навчального центру НАДПСУ та зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звільнити дану земельну ділянку; зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 привести земельну ділянку в первісний стан шляхом знесення за їхній рахунок об`єктів самочинного будівництва протягом одного місяця; зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 18 серпня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Скасовано рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області № 533 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га (п. 2.1 додатку № 3 до рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради), затверджене рішенням Хмельницької міської ради від 15 грудня 1998 року № 14 «Про затвердження рішень, прийнятих виконавчим комітетом міської ради по регулюванню земельних відносин за період з 01 червня 1998 року по 15 листопада 1998 року». Визнано недійсним державний акт на право власності на землю на землях СТ «Радуга» в місті Хмельницькому, виданий 06.10.1998 ОСОБА_3 , який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за ХМ № 17440. Скасовано державну реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю на землях СТ «Радуга» в місті Хмельницькому, виданого 06.10.1998 ОСОБА_3 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за ХМ № 17440. Заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 використовувати земельну ділянку, що розташована на території Польового навчального центру НАДПСУ та зобов`язано їх звільнити дану земельну ділянку. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 привести земельну ділянку в первісний стан шляхом знесення за їх рахунок об`єктів будівництва. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2012 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 18 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2021 року позов залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі Заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не в повній мірі з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Зазначає, що судом не було взято до уваги те, що дана позовна заява подавалась у 2012 році і на момент подачі діяло законодавство, яке визначало відмінні від діючого порядок та підстави звернення та здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді. Також посилається на те, що при попередньому розгляді даної справи судами апеляційної та касаційної інстанцій перевірялись підстави представництва прокурором інтересів держави та у жодному із випадків суди не прийшли до висновків про те, що прокуратура не мала права звертатись до суду із вказаним позовом. Вважає, що станом на дату подання позову існували та продовжують існувати підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором, однак дана обставина була проігнорована при постановлені оскаржуваної ухвали. Зокрема, судом не взято до уваги факт бездіяльності службових осіб НАДПСУ щодо вказаних земель, яка проявилась у невжитті заходів щодо самостійного заявлення позовної заяви при наявності інформації щодо незаконного обмеження прав користування земельною ділянкою.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2021 року залишити без змін, мотивуючи тим, що суд правильно застосував до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 19 та п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, а також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

В судовому засіданні прокурор Желізняк З.Р. підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не обґрунтовано підстави представництва та не надано докази на підтвердження того, що він попередньо повідомляв про це відповідні компетентні органи, які мали б самостійно захищати інтереси держави та не попереджено про наслідки невиконання відповідних функцій, а тому у даній справі військовий прокурор звернувся до суду з позовом безпідставно.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Звертаючись у серпні 2012 року з позовом в інтересах держави в особі Адміністрації державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, військовий прокурор зазначав, що в ході проведеної військовою прокуратурою Хмельницького гарнізону перевірки щодо самовільного захоплення відповідачами земельної ділянки встановлено, що на праві постійного користування як землі оборони у НАДПСУ перебуває земельна ділянка, площею 377,8 га, яка використовується навчальним закладом під польовий центр. Передача землі була здійснена в порядку ст. ст. 7, 30 ЗК УРСР від 18.12.1990. У подальшому військовим навчальним закладом було отримано державний акт на право постійного користування землею від 15.04.1994. Крім того, перевіркою встановлено, що на території польового навчального центру НАДПСУ в районі межових знаків 20.0-91.0 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 використовують земельну ділянку без законних підстав, розпочавши при цьому будівництво об`єкту нерухомості.

При цьому, вказує, що НАДПСУ, дізнавшись про факт самочинного будівництва на території польового навчального центру, 22.01.2011 звернулась до військового прокурора Хмельницького гарнізону з листом про проведення перевірки щодо наведеного факту.

Військовий прокурор, посилаючись на положення статті 36 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону, чинного на час звернення до суду), в яких зазначено, що підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою, а також на наявність порушень інтересів держави внаслідок неправомірних дій відповідачів, зазначав про наявність підстав для звернення прокурора до суду.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом) у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

У цивільних справах можуть брати участь органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (частина третя статті 26 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом).

Статтею 21 Конституції України (в редакції, чинній на час подання позову) встановлено, що до функцій прокуратури України входить поряд із іншим представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Аналогічна норма міститься у статті 5 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону, чинного на час подання позову).

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 20 вказаного закону, при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону, чинного на час подання позову) прокурор має рівні права з іншими учасниками процесу. Підстави для вступу у справу, а також обсяг і межі повноважень прокурора у судовому процесі визначаються цим Законом та процесуальним законодавством України.

Зі змісту статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону, чинного на час подання позову) вбачається, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Таким чином, Законом України «Про прокуратуру» (у редакції закону, чинного на час звернення прокурора з позовом) не передбачено обґрунтування наявності підстав для представництва прокурором держави.

Статтею 45 ЦПК України (чинної на час звернення прокурора з позовом та вирішення питання про відкриття провадження) встановлено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави в особі Адміністрації державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, обґрунтовував необхідність такого звернення наявністю порушень інтересів держави внаслідок неправомірних дій відповідачів.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.08.2012 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що форма, зміст та порядок подання позовної заяви відповідають вимогам статей 118-120 ЦПК України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

При цьому, жодних недоліків позовної заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив, і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав без руху не залишав.

15 грудня 2017 року набрали чинності зміни до цивільного процесуального законодавства (Закон № 2147-VIII).

Зі змісту статті 56 ЦПК України вбачається, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Відповідні зміни також були внесені і в Закон України «Про прокуратуру».

Так, згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до абзаців першого-третього частини четвертої вказаної статті наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.

Системне тлумачення статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини п`ятої статті 175 ЦПК України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. Близька за змістом вимога застосовується згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»: прокурор має обґрунтувати наявність підстав для представництва.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з абзацом другим частини другої статті 45 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що 21.08.2012 під час відкриття провадження у справі за позовом військового прокурора Хмельницького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, судом вже було встановлено що форма, зміст та порядок подання позовної заяви відповідають вимогам статей 118-120 ЦПК України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

При цьому, жодних недоліків позовної заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив, і позовну заяву прокурора, як і заяву про уточнення позовних вимог як з цих, так і з інших підстав без руху не залишав.

Отже, з часу відкриття у 2012 році провадження у справі впродовж майже восьми років судом вчинялись процесуальні дії щодо розгляду даної справи, досліджувались та витребовувались матеріали і докази по справі, заслуховувались пояснення сторін, справа переглядалась по суті в апеляційному та касаційному порядку та лише у 2021 році виявлено судом відсутність повноважень у прокурора на ведення даної справи.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що станом на 2012 рік прокурор мав право та відповідні повноваження на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 9 частини першої Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з вимогами частини п`ятої статті 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. Близька за змістом вимога застосовується згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»: прокурор має обґрунтувати наявність підстав для представництва.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з абзацом другим частини другої статті 45 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Отже, продовжуючи розгляд справи за правилами цивільного процесуального кодексу в редакції від 15 грудня 2017 року, суд першої інстанції, встановивши відсутність у позовній заяві належного обґрунтування підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави, не залишив позовну заяву без руху та не надав позивачу терміну для усунення недоліків, а одразу залишив таку заяву без розгляду, чим порушив право позивача на доступ до правосуддя та захист інтересів держави.

Крім того, не взяв до уваги той факт, що ні Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, ні Адміністрація державної прикордонної служби України не вживали самостійно жодних заходів з метою повернення у власність держави спірної земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

З врахуванням обставин справи та зазначених норм матеріального та процесуального права, що діяли станом на час звернення прокурора з позовом, зважаючи на те, що провадження у справі було відкрито ще 21.08.2012, під час якого судом з`ясовано обставини щодо наявності у військового прокурора підстав та повноважень для звернення з таким позовом, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, застосувавши пункт 2 частини першої статті 257 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового та передчасного висновку про залишення позову без розгляду, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2021 року скасувати, справу за позовом військового прокурора Хмельницького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Садівниче товариство «Радуга», про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай