УХВАЛА

30 листопада 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника скаржника адвоката Красовського В.Б.,

державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Овсіюка В.А.,

провівши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Рівне розгляд скарги ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відмову у знятті арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на рішення державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відмову у знятті арешту з майна, яке належить їй на праві власності.

В обґрунтування скарги вказує те, що належне їй усе майно, в тому числі квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 13305924, реєстраційний номер обтяження 6547987) перебуває під обтяженням (арештом) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 29.01.2008 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Кравчук О.О.

У зв`язку з відсутністю боргу перед стягувачем вона звернулася до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із вимогою про зняття арешту.

Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом від 08.09.2021 року № 131553 було відмовлено в скасуванні арешту. Вважає такі дії Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) неправомірними та протиправними.

30.11.2021 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області начальником Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Н.Іщук подано відзив на скаргу, в якому вимоги скаржника щодо визнання дій протиправними не визнає з підстав відсутності можливості ідентифікувати в межах якого саме виконавчого провадження і з виконання якого саме виконавчого документу було накладено арешт, оскільки всі паперові матеріали виконавчих проваджень, що завершені Відділом до 01.01.2017 року, знищені за завершенням строку зберігання. Інших даних, з яких було б можливим встановити підставу накладення арешту на майно у Відділі немає.

Представник скаржника адвокат Красовський В.Б. вимоги скарги підтримав та просить їх задоволити.

Представник Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Овсіюк В.А. в судовому засіданні заперечив вимоги скарги в частині визнання дій Відділу неправомірними, у зв`язку з відсутністю технічної можливості скасувати арешт. Крім того, вказав, що виконавчі провадження, у яких ОСОБА_1 є боржником у Відділі ДВС відсутні та не заперечує щодо скасування арешту за рішенням суду.

Суд, заслухавши думку представника скаржника адвоката Красовського В.Б. та представника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Овсіюка В.А., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 29.01.2008 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Кравчук О.О. вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-8020 від 30.11.2007 року виданого Рівненським міським судом щодо стягнення з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредиту в розмірі 4 179,68 доларів США, що становить 21 107,38 грн. та 241,07 грн. в рахунок відшкодування судових витрат та виконавчого збору в сумі 2 134,84 грн., а всього 23 483,29 грн.

09 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданим Старовишнівецькою сільською радою Збаразького району Тернопільської області 09 березня 2013 року.

Відповідно до довідки базового відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 01.06.2021 року вих. № Д5-В123/30121 станом на 31.05.2021 року ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) не має діючих кредитів в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

17.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із вимогою про зняття арешту з підстав відсутності боргу перед стягувачем.

Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом від 08.09.2021 року № 131553 було відмовлено ОСОБА_1 в скасуванні арешту.

Як вбачається з вказаного листа, підставою для відмови у знятті арешту є те, що станом на 08.09.2021 року у Відділі відсутні виконавчі провадження, боржником в яких виступає ОСОБА_5 . У Відділі відсутня можливість однозначно ідентифікувати в межах якого саме виконавчого провадження, з виконання якого саме виконавчого документу було накладено арешт. Інших даних, з яких було б можливим встановити підставу накладення арешту на майно у Відділі немає. Зазначено, що всі паперові матеріали виконавчих проваджень, що завершені Відділом до 01.01.2017 року, знищені за завершенням строку зберігання.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності відкритих виконавчих проваджень, в яких ОСОБА_1 є боржником, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» є стягувачем Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) суду не надано.

При цьому, судом враховано, що у зв`язку із знищенням за завершенням строку зберігання виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 у Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) технічно відсутня можливість скасувати арешт в рамках певного виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 280231829) станом на 21.10.2021 року усе майно, в тому числі нерухоме, ОСОБА_2 перебуває під обтяженням (арештом).

Судом також встановлено, що у Єдиному реєстрі боржників станом на 21.10.2021 року відсутня інформація про ОСОБА_6 як боржника.

Оцінюючи подані сторонами документи, суд приходить до висновку, що станом на дату звернення ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з вимогою про зняття арешту заборгованість, на забезпечення стягнення якої було накладено арешт, не існує, а строки повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинули.

Підстав для подальшого обтяження, застосованого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 29.01.2008 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Кравчук О.О. судом не вбачається.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

ОСОБА_6 є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 січня 2008 року, а тому належним способом судового захисту є оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Суд погоджується з доводами про те, що ОСОБА_1 має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження, накладеного на його майно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що арешт накладений на майно, порушує право власності ОСОБА_1 , внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно судом не вбачається, а тому її право підлягає судовому захисту шляхом скасування арешту з майна та вилученню обтяження, накладеного у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відмову у знятті арешту з майна задоволити частково.

Скасувати арешт, накладений на все майно ОСОБА_6 , в тому числі і на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 13305924), на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, виданої 29.01.2008 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Кравчук Ольгою Олександрівною.

Вилучити обтяження, накладене у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 6547987).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я.Тимощук