Номер провадження: 22-ц/813/2667/21
Номер справи місцевого суду: 520/8697/19
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича у виконавчому провадженні ВП № 57750326, -

ВСТАНОВИВ:

ІІ.ОПИСОВА ЧАСТИНА

22 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії приватного виконавця при примусовому виконанні рішення суду у цивільній справі № 2-5815/09 (виконавче провадження № 57750326).

Скаржник просив суд визнати неправомірними дії приватного виконавця Парфьонова Г.В. щодо надсилання запитів, формування витягів і «таке інше», вчинені в рамках виконавчого провадження № 57750326 після винесення постанови про його зупинення 28.12.2018 року.

Свої вимоги скаржник мотивував тим, що 28 грудня 2018 року приватний виконавець отримав ухвалу Одеського апеляційного суду від 02.11.2018 про відкриття виконавчого провадження та на підставі ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» зупинив виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у цивільній справі № 2-5815/09.

Скаржник зазначив що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

ОСОБА_1 у скарзі вказав, що згідно академічного тлумачного словника (1970-1980) української мови значення слова «сукупність» тлумачиться як неподільна єдність чого-небудь, загальна кількість, сума чогось. Таким чином, зупинення виконавчого провадження, це є зупинення саме всієї сукупності у її неподільності та єдності виконавчих дій, в тому числі прийняття рішень шляхом винесення постанов, попереджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи вищенаведене, будь-які виконавчі дії приватного виконавця Парфьонова Г.В., у тому числі надсилання запитів, формування витягів і таке інше, вчинені в рамках виконавчого провадження 357750326 після винесення постанови про його зупинення 28.12.2018 є неправомірними.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на дії приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича (посв. 0044 від 06.06.2017 р. Одеська обл.; місцезнаходження: 65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 19, оф. 1) щодо надсилання запитів, формування витягів і вчинення інших дій в рамках виконавчого провадження ВП № 57750326 після винесення постанови про його зупинення 26 грудня 2018 року залишено без задоволення.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що документи які містяться в матеріалах виконавчого провадження винесені приватним виконавцем після 28.12.2019 року були спрямовані на з`ясування майнового стану боржника, а отже є правомірними відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з ухвалою суду 02.04.2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2020 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича у виконавчому провадженні ВП № 57750326 будо відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року справу призначено до розгляду на 02 липня 2020 року на 12:00 год.

02 липня 2020 року розгляд справи було відкладено за заявою ОСОБА_1 на 17 грудня 2020 року на 10:15 год.

У судовому засіданні 17.12.2020 року - суддя Таварткіладзе О.М. в усній формі заявив самовідвід, з тих підстав, що він перебуває у родинних стосунках з одним із учасників справи - приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В.. Вказує його у декларації родинних зв`язків як чоловіка його двоюрідної сестри, яка є суддею Ренійського районного суду Одеської області, що унеможливлює його участь у розгляді даної цивільної справи та за правилами п. 1 ст. 36 ЦПК України є підставою для самовідводу.

У судовому засіданні суддя Таварткіладзе О.М. підтримав доводи та вимоги заяви про самовідвід.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня 2020 року встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1,5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

На виконання зазначеного розпорядження, сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.12.2020 року було задоволено заяву судді Таварткіладзе О.М. про самовідвід, справу передано до канцелярії апеляційного суду для визначення іншого судді члена колегії суддів у передбаченому законодавством порядку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 05.01.2021 року було визначено нового суддю колегії Заїкіна А.П.

Розгляд справи призначено на 27.05.2021 року на 09:30 год.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановленаз неповним та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, внаслідок їх неправельного дослідження т аоцінки а також недотримання судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що вжиття будь яких дій виконавцем після зупинення виконавчого провадження є неправомірним.

Зупинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення. За яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду є зупинення саме всієї сукупності у її неподільності та єдності виконавчих дій у тому разі прийняття рішень шляхом ухвалення постанов, попереджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених законом та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на вказане, ОСОБА_2 вважає, що будь-які виконавчі дії приватного виконавця Парфьонова Г.В. у тому разі щодо надсилання запитів, формування витягів і таке інше, вчинені в рамках виконавчого провадження № 57750326 після ухвалення постанови про його зупинення в 28 грудня 2018 року є неправимірними.

ОСОБА_3 просить суд апеляційної інстанції ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року скасувати, та постановити нову, якою визнати неправомірними дії приватного виконавця Парфьонова Г.В., у тому разі щодо насилання запитів, формування формування витягів і таке інше, вчинені в рамках виконавчого провадження № 57750326 після ухвалення постанови про його зупинення в 28 грудня 2018 року є неправимірними.

13.05.2020 року від приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції вважає законною, та також, що не підлягає скасуванню.

В обгрунтування зазначених доводів, зазначає, що дійсно постановою від 28 грудня 2018 року було зупинено виконавче провадження у звязку із прийняттям до розгляду апеляційної скарги на рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ.Проте відповідно до другого речення ч. 4 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатись до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів розшуку боржника (його майна) або провадення перевірки його майного стану.

ОСОБА_4 зазначає, що судом першої інстанції разом зі скаржником у судовому засіданні було досліджено матеріали виконавчого провадженнята встановлено, що після зупинення виконавчого провадження 28.12.2018 року приватним виконавцем було винесено дві постанови 29.12.2019 року та 13.02.2019 року.

Постановою від 29.12.2018 року було виправлено помилку у процесуальному документів та зменшено долю арештованого майна (житлового будинку) з 61/100 до 53/100. Зазначена постанова не є такою, що оформлює нову виконавчу дію, а лише такого що вносить зміни у раніше оформлений процесуальний документ, а тому не може порушувати приписи ч. 4 статті 35 Закону України «про виконавче провадження», а відповідно і прав та охоронюваних інтересів скаржника.

Постановою від 13.02.2019 року приватний виконавець зняв арешт з коштів, а саме заробітної плати та пенсії, що міститься на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2019 року у справі № 520/19639/18.

Всі інші документи, що містяться в матеріалах виконавчого провадження винесені приватним виконавцем після 28.12.2019 року були спрямовані на з`ясування майного стану боржника, а отже є правомірними відповідно до ч. 4 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахування наведеного, приватний виконавець Парфьонов Георгій Володимирович просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2020 року залишити без змін.

В судове засідання 27 травня 2021 року з`явилися представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Айвазова К.Б. та представник приватного виконавця ОСОБА_4 адвокат Громадський О.В.

Представник ОСОБА_1 адвокат Айвазова К.Б. апеляційну скаргу підтримувала, просила суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник приватного виконавця ОСОБА_4 адвокат Громадський О.В. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив суд її залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 446 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи на вимогу суду приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. було надано суду матеріали виконавчого провадження № 57750326. Оглядом матеріалів виконавчого провадження було встановлено що після зупинення виконавчого провадження 28.12.2018 приватним виконавцем було винесено дві постанови 29.12.2019 року та 13.02.2019.

Вказані факти не заперечуються апелянтом, та відповідно були дослід;енні у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції

Постановою від 29.12.2018 року було виправлено помилку у процесуальному документі та зменшено долю арештованого майна (житловий будинок АДРЕСА_2 ) з 61/100 до 53/100. Зазначена постанова не є такою, що оформлює нову виконавчу дію, а лише є такою що вносить зміни у раніше оформлений процесуальний документ тому не може порушувати приписи ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно і прав та охоронюваних законом інтересів скаржника.

Постановою від 13.02.2019 року приватний виконавець зняв арешт з коштів, а саме заробітної плати та пенсії, що міститься на рахунках в АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 23.01.2019 у справі №520/19639/18.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Приватний виконавець зобов`язаний був виконати ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 23.01.2019 у справі № 520/19639/18 і таке виконання не є протиправним та вчиняється виключно в інтересах скаржника, а отже не може порушувати його прав.

Всі інші документи що містяться в матеріалах виконавчого провадження постановлені приватним виконавцем після 28.12.2019 року були спрямовані на з`ясування майнового стану боржника, а отже є правомірними відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що дії були прийняті і вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, та скарга задоволенню не підлягає.

Всі інші доводи викладені в апеляційній скарзі зводяться ло незгоди з висновками суду першої інстанції, та не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 02.06.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова