Справа № 266/6447/20
Провадженя№ 2/266/356/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2021 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Федотової В.М.,
за участі секретаря судового засідання Петрухіної Т.Л.,
з участю представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши за правилами спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, суд
В грудні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ДП «Морський торговельний порт «Южний» про визнання незаконним наказ №1609-ос від 01.12.2020р. про його звільнення, поновити його на посаді заступника директора з матеріально-технічного забезпечення ДП «МТП «Южний», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу , починаючи з 01.12.2020р. і до дня поновлення, стягнути понесені судові витрати. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. З грудня 2019року він перебував в трудових відносинах з ДП «МТП «Южний». Наказом т.в.о. директора від 01.12.2020 року №1609-ос його було звільнено відповідно до п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Зазначений наказ позивач вважає незаконним з наступних підстав.
Норму частини 1 статті 41 КЗпП було доповнено пунктом 5 на підставі ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13.05.2014 року за №1255-VII. Вказаний Закон набрав чинності 01.06.2014 року. Метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Так, ст. 41 КЗпП України доповнена пунктом 5, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - "припинення повноважень посадових осіб". Відповідно до п. 6 ст.73 ГК України - органами управління державного унітарного підприємства є керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав); наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і регулює діяльність керівника підприємства. В ст.80 ГК України визначено види господарських товариств.
ДП «Морський торговельний порт «Южний» є державним унітарним підприємством, юридичною особою публічного права (частина 2 ст.167 ЦК України), про що зазначено в Статуті підприємства, отже не є господарським товариством, а заступник директора державного підприємства не є посадовою особою у розумінні п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та п. 6 ст.73 ГК України, а тому застосування відповідачем цієї норми для припинення дії трудового договору та звільнення, на думку позивача, є неправомірним.
Також звертає увагу, що вказаний наказ було видано неуповноваженою особою, оскільки згідно Розпорядження КМУ №1039-р та Наказу Міністерства інфраструктури України від 21.08.2020р. №66-ос, на ОСОБА_3 було тимчасово покладено обов`язки, а не призначено (обрано) директором підприємства. Позивач вважає, що вказаний факт не наділяє тимчасово виконуючого обов`язки правами видавати вказані накази, відповідно до п.6 ст.73 ГК України.
На підставі викладеного просив визнати незаконним наказ від 01.12.2020р. №1609-ос, поновити його на посаді заступника директора з матеріально-технічного забезпечення ДП «МТП «Южний», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу , починаючи з 01.12.2020р. і до дня поновлення, стягнути понесені судові витрати.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18січня 2021р. позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.01.2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін .
11.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ДП «МТП «Южний», згідно якого вважають позов ОСОБА_2 безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав. Відповідач вважає,що ст.41 КЗпП визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Зокрема до таких підстав Закон відносить припинення повноважень посадових осіб - п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Наказом ДП «МТП «Южний» від 01.12.2020 № 1609-ос позивача було звільнено з посади заступника директора директора з матеріально-технічного забезпечення ДП «МТП «Южний», з 01.12.2020 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто, у зв`язку із припиненням його повноважень як посадової особи підприємства. Відповідач вважає,що твердження позивача про неправомірність дій з боку підприємства, та застосування при звільненні норми п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України ,у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 не був посадовою особою в розумінні вказаної норми КЗпП України, та п. 6 ст. 73 ГК України - не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Згідно з розділом 1 Статуту ДП «МТП «Южний», в редакції, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 15.12.2017 № 448 , ДП «МТП «Южний» є Державним підприємством і діє як комерційне підприємство, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління).
Розділом 11 Статуту, визначено, зокрема, що Уповноважений орган управління приймає рішення про утворення, реорганізацію і ліквідацію підприємства. Тобто в розумінні ст. 73 ГК України та ст. 81 ЦК України, ДП «МТП «Южний» є Державним унітарним підприємством, юридичною особою публічного права.
В розділі 15 роз`ясень НАЗК від 13.02.2020 № 1, щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що під посадовими особами юридичних осіб публічного права, насамперед комунальних та державних установ і підприємств слід розуміти осіб, які мають повноваженнями здійснювати організаційно- розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.
У разі визначення посадових осіб на державних підприємствах до уваги слід також брати положення частини 3 статті 65 Господарського кодексу України. Зважаючи на зміст цієї норми, посадовими особами підприємства є керівник, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємств.
Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.
При визначенні того чи є працівник юридичної особи публічного права посадовою особою, враховується обсяг та характер здійснюваних ним функцій. Тому навіть в разі не визначення працівника посадовою особою у статутних чи інших внутрішніх документах підприємства він може бути посадовою особою і бути суб`єктом декларування в розумінні Закону з огляду на здійснювані ним адміністративно- господарські та організаційно-розпорядчі функції. Зміст адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій (обов`язків) наведений у відповіді на запитання 14 цих Роз`яснень.
У розділ 14 Роз`яснень Національне агентство, серед іншого зазначило, що адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо).
Крім того, Міністерство юстиції України в своєму листі від 22.02.2013 р. № 1332- 0-26-13/11, висловило думку з цього приводу, де також зазначило, що головним критерієм віднесення особи до посадової є наявність в такої особи організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.
Аналогічні висновки зробила й Державна інспекція України з питань праці у роз`ясненні «Категорія «посадові особи» у трудовому законодавстві» від 24 липня 2014 року. На думку цього органу, терміни «посадова особа» та «службова особа» є синонімічними. До останніх, відповідно до абз. 1 п. 1 примітки до ст. 364 Кримінального кодексу України, зокрема належать: особи, які обіймають постійно або тимчасово на підприємствах, установах або організаціях незалежно від форми власності посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням.
При цьому, згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26 квітня 2002 року № 5, до осіб, які здійснюють організаційно-розпорядчі обов`язки, можуть належати керівники вищої та середньої ланки підприємства, що здійснюють керівництво трудовим колективом в цілому або його окремими підрозділами, ділянками роботи тощо (керівники підприємств, філій, начальники цехів, відділів, їх заступники, бригадири, виконроби, майстри тощо).
На думку відповідача, про наявність у позивача організаційно-розпорядчих функцій свідчить те,що ОСОБА_2 перебуваючи на посаді заступника директора з матеріально-технічного забезпечення ДП «МТП «Южний» серед іншого,надавав відповідні розпорядження,як працівникам структурних підрозділів підприємства,які йому підпорядковувались,так і іншим працівникам підприємства .
Відповідач вважає,що приналежність до такої категорії посадових осіб юридичних осіб публічного права фактично визнається і самим позивачем.
29 квітня 2020 ДП «МТП «Южний», було видано наказ від 29.04.2020 № 515 «Про подання декларацій посадовими особами ДП «МТП «Южний», який позивач, в силу свого посадового становища теж погодив.
11 грудня 2019року ОСОБА_2 отримав повідомлення про зобов`язання щодо подання декларації, та перебуваючи на посаді подавав відповідні декларації.
Звертають увагу, що норма Закону (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України), визначаючи таку додаткову підставу для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов - припинення повноважень посадових осіб, не має ознак вибірковості. Тобто на думку відповідача- не розмежовує посадових осіб на посадових осіб юридичних осіб приватного права та публічного права чи посадових осіб в залежності від форми власності юридичної особи, організаційно-правової форми такої юридичної особи (АТ, ПрАТ, ТОВ, ДП, КП тощо). Визначальним в даному випадку є статус особи саме як посадової.
Окремо відповідач у своєму відзиві звернув увагу на обставини,що стали підставою для припинення повноважень позивача. Відповідач посилався на розділ 1 Статуту ДП «МТП «Южний» де зазначено, що ДП «МТП «Южний» є Державним підприємством і діє як комерційне підприємство, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління).
На пункти 6.1.7,8.1 Статуту,щодо погодження штатного розпису, кількісного складу керівництва підприємства, організаційної структури підприємства з Уповноваженим органом управління. Також в зазначених пунктах визначено,що заступники директора призначаються на посаду за погодженням з Уповноваженим органом управління;
Аналогічні положення містяться також в розділі 11 Статуту «Уповноважений орган Управління».
Таким чином саме Міністерство інфраструктури України є уповноваженим суб 'єктом призначення на посаду заступників директора підприємства, незалежно від напрямку діяльності роботи таких заступників. Також, наведене підтверджує, що заступники директора займають рівне посадове становище на підприємстві, є самостійними та не мають ознак підпорядкованості один одному, що серед іншого підтверджується організаційною структурою ДП «МТП «Южний».
Наказом ДП «МТП «Южний» з особового складу від 11.12.2019 року № 1360 ОСОБА_2 прийнято на посаду в.о. заступника директора з матеріально-технічного забезпечення ДП «МТП «Южний» в порядку переведення з ДП «Маріупольський морський торговельний порт».
Наказом ДП «МТП «Южний» №63-ос від 17.01.2020 року ОСОБА_2 призначено на посаду заступника директора з матеріально-технічного забезпечення ДП «МТП «Южний».
07 травня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено організаційну структуру ДП «МТП «Южний», якої було передбачена, зокрема і наявність посади в штатному розписі підприємства - заступника директора з матеріально-технічного забезпечення .
18 травня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено структуру керівництва ДП «МТП «Южний», до складу якої також було включено посаду - заступника директора з матеріально-технічного забезпечення .
Наказом ДП «МТП «Южний» від 26.05.2020 року № 652-введено в дію організаційну структуру ДП «МТП «Южний» погоджену з Міністерством інфраструктури України 07.05.2020р.
12 жовтня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено нову організаційну структуру ДП «МТП «Южний» та структуру керівництва ДП «МТП «Южний» (тобто штатний розпис в частині керівного складу) в яких, зокрема, посада заступника директора з матеріально-технічного забезпечення відсутня.
Відповідач вважає,що наведене свідчить про фактичне прийняття Уповноваженим органом управління рішення про припинення повноважень ОСОБА_2 , як посадової особи ДП «МТП «Южний».
Наказом ДП «МТП «Южний» від 01.12.2020 року № 1483 введено в дію нову, погоджену Міністерством інфраструктури України, організаційну структуру ДП «МТП «Южний».
У зв`язку з чим, відповідач вважає,що повноваження ОСОБА_2 , як посадової особи підприємства (заступника директора з матеріально-технічного забезпечення) припинилися з 01.12.2020, тобто з моменту введення в дію нової погодженої Міністерством інфраструктури України організаційної структури ДП «МТП «Южний».
Законних підстав, для подальшого продовження трудових відносин з ОСОБА_2 , як з заступником директором з матеріально-технічного забезпечення, у підприємства не було, у зв`язку із чим, позивача цілком правомірно було звільнено з вказаної посади з 01.12.2020 року відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто, у зв`язку із припиненням його повноважень як посадової особи підприємства.
При звільнені, на виконання вимог ст. 44 КЗпП України, відповідач виплатив позивачу вихідну допомогу, що підтверджується відповідними розрахунковими листами, яку останній прийняв без будь-яких заперечень та зауважень, та незважаючи на позицію щодо свого нібито незаконного, підприємству не повернув, чим фактично, на переконання відповідача, визнав підстави для свого звільнення законними.
Щодо посилання позивача, що наказ про його звільнення було видано неуповноваженою особою- вважають,що позивач свою позицію з цього приводу, не доводить жодними належними, допустимими та достовірними доказами, що в свою чергу, в силу приписів положень ст.ст. 76-81 ЦПК України не заслуговує на увагу.
З урахуванням викладених вище обставин, відповідач вважає позов ОСОБА_2 безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню .
У судовому засіданні представник позивача адвокат Кузьмішкін Д.В. ,підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, надав пояснення у відповідності до заявлених вимог та додатково наданих документів, наполягав на їх задоволенні.
У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали з підстав, викладених у відзиві, просили відмовити в їх задоволенні.
Суд, вислухавши в судовому засіданні представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази у справі, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно з розділом 1 Статуту ДП «МТП «Южний», в редакції, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 15.12.2017 № 448 (далі - Статут), ДП «МТП «Южний» є Державним підприємством і діє як комерційне підприємство, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління).
Пунктом 6.1.7 Статуту встановлено, що кількісний склад та штатний розпис керівництва підприємства погоджується з Уповноваженим органом управління.
Пункт 8.1 Статуту визначає, що штатний розпис в частині керівного складу підприємства затверджується за погодженням з Уповноваженим органом управління; організаційна структура підприємства затверджується за погодженням з Уповноваженим органом управління; заступники директора призначаються на посаду за погодженням з Уповноваженим органом управління;
Аналогічні положення містяться також в розділі 11 Статуту «Уповноважений орган Управління».
Так, пунктом 11.1 Статуту визначено, що Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: погоджує призначення заступників директора підприємства; погоджує штатний розпис в частині керівного складу підприємства та організаційну структуру підприємства; затверджує Статут підприємства та зміни до нього, здійснює контроль за додержанням цього Статуту (т.с.1,а.с. 151-172).
Наказом ДП «МТП «Южний» з особового складу від 11.12.2019 року № 1360-ос ОСОБА_2 прийнято на посаду в.о. заступника директора з матеріально-технічного забезпечення з 12.12.2019р., в порядку переведення з Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» (т.с.1,а.с. 50).
Згідно листа з Міністерства інфраструктури України від 03.01.2020р. за результатами розгляду матеріалів, надісланих листом ДП «МТП «Южний» від 17.12.2019р. №7212/01/118/19,міністерством погоджено призначення ОСОБА_2 на посаду звступника директора з матеріально-технічного забезпечення ДП «МТП «Южний» за умови дотримання вимог законодавства (т.с.1,а.с.51)
Наказом ДП «МТП «Южний» №63-ос від 17.01.2020 року ОСОБА_2 призначено на посаду заступника директора з матеріально-технічного забезпечення ДП «МТП «Южний»(т.с.1,а.с.52)
07 травня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено організаційну структуру ДП «МТП «Южний», якої було передбачена, зокрема і наявність посади в штатному розписі підприємства - заступника директора з матеріально-технічного забезпечення (т.с.1,а.с. 141).
18 травня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено структуру керівництва ДП «МТП «Южний», до складу якої також було включено посаду - заступника директора з матеріально-технічного забезпечення (а.с. 142-143).
Наказом ДП «МТП «Южний» від 26.05.2020р. №652 було введено в дію організаційну структуру ДП «МТП «Южний» (т.с.1,а.с.144)
Наказом Міністерством інфраструктури України від 21.08.2020 року № 66-ос «Про виконуючого обов`язки директора ДП «МТП «Южний» на ОСОБА_3 покладено виконання обов`язків директора ДП «МТП «Южний» з 22.08.2020 року (т.с.1,а.с.173).
12 жовтня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено нову організаційну структуру ДП «МТП «Южний» та структуру керівництва ДП «МТП «Южний», в яких посада заступника директора з матеріально-технічного забезпечення відсутня (т.с.1,а.с. 145-147).
Наказом №1483 від 01.12.200р. в.о. директора ДП «МТП «Южний» ОСОБА_3 було введено в дію організаційну структуру підприємства (т.с.1,а.с.148)
Наказом в.о. директора ДП «МТП «Южний» С.П. Ковшар від 01.12.2020 року № 1609-ос ОСОБА_2 звільнено з посади заступника директора з матеріально-технічного забезпечення ДП «МТП «Южний» з 01.12.2020 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України з виплатою компенсації за 15 календарних днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (т.с.1,а.с. 7).
Згідно розрахункових листів за грудень 2020р. ОСОБА_2 виплачена вихідна допомога при звільнені (т.с.1,а.с. 150).
Згідно наказу в.о. директора ДП «МТП «Южний» С.П. Ковшар №1105 від 04.09.2020р. «Про підпорядкування відділу тендерної та договірної роботи» - з 07.09.2020р. відділ тендерної та договірної роботи підпорядковано безпосередньо директору. Начальнику відділу організації і оплати праці було наказано розробити нову організаційну структуру та внести відповідні зміни до посадової інструкції заступника директора з матеріально-технічного забезпечення(т.с.1,а.с.206)
01 жовтня 2020р. наказом в.о. директора ДП «МТП «Южний» С.П. Ковшар за №1231 було визначено порядок підписання та візування рознарядок на ввезення товарно-матеріальних цінностей (т.с.1,а.с.207-219)
Наказом в.о. директора ДП «МТП «Южний» С.П. Ковшар від 01.10.2020р. №1232 було призначено відповідальні структурні підрозділи підприємства за закупівлю товарно-матеріальних цінностей ( т.с.1,а.с.220)
Наказом в.о. директора ДП «МТП «Южний» С.П. Ковшар від 07.10.2020р. №1260 було внесено зміни до складу тендерного комітету ДП «МТП «Южний»(т.с.1,а.с.221)
На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 року № 1255-VII (далі Закон № 1255-VII ) норму частини 1 статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5, яким визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
З цього часу судова практика збагатилася низкою справ, у яких детально аналізуються перелік осіб, які можуть вважатися посадовими особами в розумінні пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, а також інші питання, пов`язанні із застосуванням цього положення.
У вищих судів є чітка правова позиція стосовно того, які категорії працівників підпадають під визначення «посадова особа».
Суд аргументує свої позиції тим, що Законом № 1255-VII було внесено зміни в тому числі до Господарського Кодексу України і Закону України «Про акціонерні товариства».
Аналогічну позицію ВССУ зайняв у справі № 199/89/16-ц (ухвала від 25.10.2017 року). Зокрема, суд зазначив стосовно Закону № 1255-VII, що «метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств право звільняти посадових осіб (керівників) членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги у розмірі не менше як шестимісячний середній заробіток».
У вищезазначених справах ВССУ не застосовує положення пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України до працівників комунальних підприємств або державних органів, таким чином обмежуючи коло осіб, які можуть бути звільненні за цією підставою.
Крім цього, у справі № 925/1984/15 ВГСУ у постанові від 18.04.2017 року визначив, що припинення повноважень посадової особи є самостійною підставою для звільнення працівника і не пов`язане зі строковістю/безстроковістю трудового контракту та не передбачає необхідності з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення тощо. Суд зазначає, що «за пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України підставою для розірвання договору є рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників».
Отже, судова практика чітко визначає коло осіб, а також специфіку їх звільнення (з виплатою вихідної допомоги у фіксованому розмірі) на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України.
Згідно з частиною другою статті 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
При цьому ЦК України передбачає, що ним (цим Кодексом) встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом (частина третя статті 81 ЦК України).
Державне підприємство - це юридична особа публічного права (частина друга статті 167 ЦК України).
Як встановлено Законом (частини перша, друга та дев`ята статті 73 ГК України), державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.
Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу (пункт 1 ст.74 ГК України).
Разом з тим, нормами статті 65 ГК України передбачено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна й участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.
З огляду на наведене, Закон установлює особливості правового статусу державного підприємства як юридичної особи публічного права та чітко визначає, що Статут є основним документом, на основі якого діє підприємство, визначає коло посадових осіб цього підприємства, особливості формування органів управління підприємства та інше.
Пунктом 7.1 Статуту ДП «МТП «Южний» визначено, що органами управляння є директор та наглядова рада. А пунктом 10.14 передбачені випадки дострокового припинення повноважень члена наглядової ради. В зв`язку з чим суд приходить до висновку, що посада заступника директора з матеріально-технічного забезпечення не відноситься до органів управління та відповідно посадових осіб, в розумінні цивільного законодавства та установчих документів ДП «МТП «Южний».
При цьому, суд не приймає доводи відповідача щодо посилання на ЗУ «Про запобігання корупції» оскільки вказаний Закон є спеціальним, та відповідно до преамбули визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. А також враховуючи чітке визначення Цивільним, Господарським кодексами України та Статутом відповідача переліку посадових осіб та не можливість застосування до цивільних відносин норм інших галузей за аналогією (стаття 8 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. При цьому, згідно ч.2 та 10 ст.65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Особливості управління підприємствами окремих видів (організаційних форм підприємств) встановлюються цим Кодексом та законами про такі підприємства.
З огляду на наведене, характерною особливістю правового статусу державного підприємства є обмеження його правомочності, щодо окремих питань, в тому числі розпорядження майном, необхідності відповідного погодження призначення/звільнення деяких категорій спеціалістів, необхідність погодження штатного розпису в частині керівного складу підприємства та організаційної структури.
До матеріалів справи долучені документи, в тому числі Наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора від 01.12.2020р. №1609-ос, Наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора від 01.12.2020р. №1483 та інші, які вказують на відповідне погодження та введення в дію організаційної структури відповідача.
Згідно п.8.1 та 11.1 Статуту відповідача зазначено, що Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань погоджує штатний розпис в частині керівного складу підприємства та організаційну структуру. Відтак існує спеціальна норма законодавства, що встановлює особливості порядку погодження та затвердження штатного розпису керівного складу відповідача.
Погодження, затвердження або внесення змін до штатного розпису на підприємстві відіграє значну роль при управлінні підприємством і слугує певним "гарантом" прав працівників, оскільки прийняття працівників відбувається згідно зі штатним розписом підприємства, з окладом, визначеним згідно з штатним розписом та інше.
Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст. 43-1 КЗпП допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Якщо за положеннями чинного законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він надсилав, погоджував та/чи затверджував новий штатний розпис в частині керівного складу підприємства, в якому відсутня посада заступника директора з матеріально-технічного забезпечення , як того вимагає Статут підприємства. Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримано вимог чинного цивільного (трудового) законодавства й установчих документів юридичної особи процедури ухвалення рішення в цій частині, чим, на думку суду, порушені права позивача.
Як було встановлено судом, ДП «МТП «Южний» є державним унітарним підприємством, юридичною особою публічного права (частина 2 ст.167 ЦК України), про що зазначено в Статуті підприємства, отже не є господарським товариством, а заступник директора державного підприємства не є посадовою особою у розумінні пункту 5 частини 1 ст. 41 КЗпП України та пункту 6 ст.73 ГК України, а тому застосування відповідачем цієї норми для припинення дії трудового договору та звільнення позивача, на думку суду, з огляду на вищенаведену судову практику вищих судів, є неправомірним.
Враховуючи викладене суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що норма пункту 5 часини 1 ст. 41 КЗпП України не розмежовує посадових осіб на посадових осіб юридичних осіб приватного права та публічного права чи посадових осіб в залежності від форми власності юридичної особи, організаційно-правової форми такої юридичної особи, а визначальним в даному випадку є статус особи саме як посадової.
Крім того слід враховувати спрямованість Закону № 1255-VII, яким і була додано підставу для звільнення до ч. 1 ст. 41 КЗпП. Так, аналіз вказаних змін, внесених цим Законом (зокрема до ч. 3 ст. 99 ГКУ), свідчить про те, що п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП повинен поширюватися лише на членів виконавчого органу господарського товариства. Тобто лише на директора, членів правління тощо. Про що також свідчить пояснювальна записка, яка додавалася до проекту цього Закон, і висновок Головного наукового експертного управління при ВРУ.
Також не заслуговують на увагу доводи відповідача в тій частині, що погодження 12.10.2020 року Міністерством інфраструктури України нової організаційної структуру ДП «МТП «Южний» та структуру керівництва ДП «МТП «Южний» в яких, зокрема, посада заступника директора з матеріально-технічного забезпечення відсутня, свідчить про фактичне прийняття Уповноваженим органом управління рішення про припинення повноважень ОСОБА_2 , як посадової особи ДП «МТП «Южний». Оскільки, на думку суду, таким погодженням фактично відбулися зміни в організації виробництва і праці ДП «МТП «Южний», що не можна ототожнювати з припиненням повноважень посадових осіб і не є самостійною підставою для звільнення за пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України.
Підсумовуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги позивача про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на попередній роботі підлягаючими задоволенню у повному обсязі.
Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд доходить наступних висновків.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місця роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за це період).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Згідно довідки про доходи, виданої ДП «МТП «Южний» від 01.12.2020 року за № 659 (т.с.1,а.с. 237), розмір доходів позивача ОСОБА_2 за два відпрацьованих місяці, що передували дню звільнення становить 90 890гривень20коп (204 годин), з яких за жовтень 2020 року 49 315гривень 82коп. (112 годин), за листопад 40 890гривень 20коп. (92годин), а в середньому за місця становить 73 757гривень 29коп. Таким чином середньогодинна заробітна плата складає 445, 54 гривні (90 890гривень20коп : 204 годин). Кількість робочих днів починаючи з дня звільнення, тобто з 01.12.2020 року по день ухвалення судового рішення складає 126 днів/1004 годин (грудень 2020 року - 22 дні/174 години; січень 2021 року - 19 днів/151/; лютий 2021 року - 20 днів/160 годин; березень 2021 року - 22 дні/176 годин; квітень 2021 року - 22 дні/175 годин; травень 2021 року 18 днів/144 години, червень 2021року 03дні/24години).
Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення, тобто з 01.12.2020 року по 03.06.2021 року, тобто за 126 відпрацьованих робочих дні/ 1004 годин, що становить 447 322гривень (чотириста сорок сім тисяч триста двадцять дві гривень) 16 копійок ( 445,54 х 1004 годин) з послідуючим утриманням всіх обов`язкових податків та платежів.
Задовольняючи позов, суд відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908гривен (дев`ятсот вісім) 00копійок
На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задовольнити .
Визнати незаконним наказ Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» № 1609-ос від 01 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора з матеріально-технічного забезпечення Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
Поновити ОСОБА_2 на посаді заступника директора з матеріально-технічного забезпечення Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний».
Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний», код ЕДРПОУ - 04704790, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 447 322гривень (чотириста сорок сім тисяч триста двадцять дві гривень) 16 копійок з послідуючим утриманням всіх обов`язкових податків та платежів.
Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний», код ЕДРПОУ - 04704790, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 908гривен (дев`ятсот вісім) 00копійок .
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення виплати заробітної плати за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1

Відповідач: Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний», код ЕДРПОУ 04704790, юридична адреса: Одеська область,м. Южне, вул. Берегова,13

Суддя: Федотова В. М.