22-ц/804/1516/21
264/6386/17

Єдиний унікальний номер 264/6386/17
Номер провадження 22-ц/804/1516/21

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2021 року м. Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Мальцевої Є.Є., Баркова В.М., Зайцева С.А.,
секретар судового засідання - Сікора М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2021 року у складі судді Іванченко А.М. про поворот виконання рішення суду від 26.02.2018 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
В С Т А Н О В И В:
04.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.02.2018 року, ухваленого у справі № 264/6386/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилаючись на положення статті 444 ЦПК України, просив вирішити питання про поворот виконання рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 26.02.2018 року по справі №264/6386/17 за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В порядку повороту виконання рішення суду стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнену суму в розмірі 6058,88 грн.
Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2021 року заява задоволена.
Вирішено здійснити поворот виконання рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.02.2018 року у цивільній справі № 264/6386/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В порядку повороту виконання вказаного рішення стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму зайво утриманої заборгованості у розмірі 6058,88 грн.
З вказаною ухвалою суду не погодився представник банку, оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви. Вказує, що заявник не довів належним чином факту перерахування вказаної суми стягувачу крім даних УПФУ в справі немає жодних документальних підтверджень таких обставин. Суд не перевірив факту виплати відповідачем вказаних сум, рішення ухвалив передчасно і помилково.
Учасники справи до суду не явилися, про місце та час розгляду справу повідомлені належним чином - поштою, а також телефонограмами, зареєстрованими в журналі телефонограм апеляційного суду за №№1592, 1593 (а.с.169).
Представник АТ КБ «ПриватБанк» надав заяву про розгляд справи без його участі, з урахуванням письмових пояснень.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
02.10.2018 року Кальміуським ВДВС у м.Маріуполі Східного МРУ МЮ (м.Харків) було відкрито виконавче провадження ВП № 57277709.
Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 05.06.2020 року заочне рішення скасовано.
Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 20.11.2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 16723,52 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 256 грн. (а.с. 115-119)

23.02.2021 року постановою державного виконавця Кальміуського ВДВС у м.Маріуполі Східного МРУ МЮ (м.Харків) закінчено виконавче провадження №57277709 у зв`язку із скасуванням рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 26.02.2018 року (а.с.128).

Відповідно до ч.1 ст.444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2)залишає позов без розгляду; 3)відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною 5 статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Згідно ч. 6 ст. 444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

У відповідності до ч. 9 ст. 444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання за частиною 10 статті 444 ЦПК України може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 02.11.2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Поворот виконання це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням.

Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.

За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Отже, поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Оскільки поворот виконання рішення є гарантією відновлення прав учасників процесу, то суд повинен задовольнити відповідну заяву та повернути відповідачеві стягнуті з нього кошти за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, встановлених статтею 445 ЦПК України, яка визначає особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.

Таким чином, судом встановлено, що у зв`язку із скасуванням рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.02.2018 року, за яким було примусово стягнено з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 99151,17 грн. та подальшим винесенням нового рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя про стягнення значно меншої суми, ніж раніше, і стягнута сума перевищує суму, яка стягнута згідно рішення від 20.11.2020 року, на 6058,88 грн., у зв`язку з чим, суд доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду та необхідність повернення йому зайво стягнутої суми, тобто ОСОБА_1 слід повернути різницю між фактично утриманою сумою в процесі примусового виконання та визначеною рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 20.11.2020 року, що в результаті дорівнює 6058,88 гривні (23038,40 грн. 16979,52 грн.).

Не погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони цілком відповідають встановленим обставинам і ґрунтуються на нормах процесуального закону.

27 квітня 2021 року стягувач АК КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу на ухвалу суду про поворот виконання рішення, до матеріалів якої долучив виписку по руху коштів ОСОБА_1 , посилаючись на те, шо випискою не підтверджується отримання банком коштів в зазначеному ОСОБА_1 розмірі. (а.с.144-151).

Вказана виписка станом на 21.04.2021 року не може бути прийнята апеляційним судом як доказ, що спростовує висновки суду з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Крім того, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак під час розгляду справи судом першої інстанції представник банку не повідомляв суд про неможливість надання виписки руху коштів, яка б вказувала на ший обсяг погашення заборгованості. Більш того, 09.04.20201 року представник АТ КБ «Приватбанк» надав суду першої інстанції письмову заяву про розгляд справи про поворот виконання рішення без його участі, вказав, що не заперечує проти ухвалення рішення на підставі документів, що є у матеріалах справи. За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття наданої в апеляційну інстанцію виписки як належного додаткового доказу.

З твердженнями представника стягувача в апеляційній скарзі про те, що належними доказами про погашення боргу в зазначеному об`ємі є тільки платіжні доручення, а відомості з УПФУ є непрямим доказом, неможливо погодитися. Так, інформація, надана УПФУ 24.07.2020 року установою, яка виконувала постанову виконавчої служби про примусове стягнення з пенсійних нарахувань ОСОБА_1 , що виключає наявність у боржника платіжних документів про перерахування коштів. Крім того, вказана інформація адресована Кальміуському відділу державної виконавчої служби у м.Маріуполі Східного МУ МЮ (м.Харків) отже вона призначена для виконавчої служби для контролю за примусовим виконанням рішення суду, і сумніву не викликає. Рішення в примусовому порядку виконувалося УПФУ шляхом утримання сум з боржника, який не мав необхідності перевіряти, яку саме суму державна виконавча служба перерахувала стягувачу. Крім того, як вбачається з довідки УПФУ, витрати на виконавчий збір також погашалися, і не увійшли до загальної суми стягнутих коштів. На спростування такої інформації стягувачем суду першої інстанції жодних відомостей не було надано.

Відтак висновок суду про те, що заявником належно підтверджено розмір зайво стягнутої з нього суми заборгованості, є правильним, і доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що боржник погасив тільки 21891,8 грн, а не 23038,40 грн, нічим об`єктивно не підтверджені, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно оцінив докази, що надані сторонами, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 червня 2021 року.

Судді Є.Є.Мальцева

В.М. Барков

С.А. Зайцева