РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Хлуд І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту, суд - В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Рівненської міської ради №701 від 26.04.2007 року відповідачу ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку площею 764 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ) та видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. При виділенні земельної ділянки ОСОБА_2 у власність було обумовлено, що на ній розташовані два об`єкти загального користування водозабірна колонка з ручною помпою, що збудована у 1953 році зусиллями та коштом мешканців АДРЕСА_2 , а також люк колодязя центрального водопостачання. Вказує, що згаданим рішенням ВК Рівненської міської ради №701 від 26.04.2007 року відповідача зобов`язано забезпечувати вільний доступ та користування мешканцями вулиці водозабірною колонкою. ОСОБА_1 вказує у своєму позові, що водозабірна колонка слугує додатковим (до централізованого) джерелом водопостачання для мешканців вулиці, позаяк після демонтажу водонапірної башти, яка забезпечувала безперебійне постачання води мікрорайону Тинне та після приєднання комунікацій водопостачання (труб) до мереж господарсько-побутового водопостачання РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» у мешканців АДРЕСА_2 , в тому числі і у позивача, починаючи з 2015 року постійно відбуваються перебої подачі води, компенсувати які шляхом користування водоколонкою мешканці АДРЕСА_2 не можуть.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просила суд встановити для неї та інших мешканців мікрорайону Тинне у м.Рівне безстроковий та безоплатний земельний сервітут на прохід та користування частиною земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :01:070:0314, площею 38 кв.м., на якій розміщена водозабірна колонка згідно пропозицій Комунального підприємства «Графос» по встановленню земельного сервітуту на частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 , загальною площею 38 кв.м., зобов`язати ОСОБА_2 привести до попереднього технічного стану водозабірну колонку, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 шляхом встановлення на ній демонтованої ручної помпи.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали повністю з підстав викладених у відзиві. Зазначили, що у 2007 році при приватизації земельної ділянки на замовлення КП «Графос» ОСОБА_2 було виготовлено технічну документацію, у зв`язку з чим проводились обміри та огляд її земельної ділянки. Крім наявних на земельній ділянці житлового будинку та надвірних будівель, ніяких споруд виявлено не було. Вказали, що водозабірною колонкою давно ніхто не користувався, з плином часу вона стала непридатною для використання поржавіла та розсипалась. Окрім того зазначили, що з проведенням центрального водопостачання до кожного будинку відпала потреба користуватись колонкою. Вважають безпідставним посилання позивача на п.36 рішення Рівненської міської ради №701 від 26.04.2007 року, оскільки вимоги даного рішення відповідач ОСОБА_2 виконує, служби міста мають вільний доступ до її земельної ділянки, що розташована в межах червоної лінії. Окрім того вказали, що відповідач ОСОБА_2 не нищила і не демонтувала водозабірну колонку.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду показала, що проживала по АДРЕСА_2 з 1954 року по 1963 рік. У 1956 році за спільні кошти жителі вул.Клубна побудували колонку, якою всі користувались до того часу, доки не провели воду від школи. Вказує, що в 90 роках колонкою перестали користуватись і відповідач її демонтувала. Вказала, що з 1963 року на АДРЕСА_2 не проживає.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду показав, що на АДРЕСА_2 він проживає з 1958 року по даний час. Спірну колонку спорудили за кошти мешканців АДРЕСА_2 . Вказав, що ОСОБА_2 демонтувала колонку та викинула. Зазначив, що колонка потрібна йому та іншим мешканцям АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду показав, що на АДРЕСА_2 він проживає близько 20 років по даний час. Колонка, до якої на даний час немає проходу, потрібна йому.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду показав, що з квітня 2016 року по вересень 2017 року працював дільничним поліції. Мешканці вул.Клубної звертались до нього з приводу земельної ділянки та колонки. Мешканці вулиці мали намір відновити колонку, а ОСОБА_2 їм перешкоджала, так як земельна ділянка приватизована. На даний час колонка демонтована. Колонка мешканцям АДРЕСА_2 потрібна як резервне джерело води.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду показав, що він проживає по сусідству зі сторонами у справі. Колонку встановили всі мешканці за свої кошти. До 2005 року колонка працювала. ОСОБА_2 розібрала частину колонки, пояснюючи тим, що вода текла до неї в двір. Колонка їм потрібна, оскільки коли трапляються «перебої» з водою вони беруть звідти воду. Вказав, що з ОСОБА_2 виникають постійні конфлікти, вона з сусідами не спілкується.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненської міської ради №701 від 26 квітня 2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, внесення змін до рішень Рівненської міської ради та скасування її окремих пунктів» ОСОБА_2 передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0764 га. Надання відповідачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки підтверджується також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 20.12.2016 року.

Згідно копії акту встановлення охоронних зон інженерних мереж і комунікацій, що складений керівником геодезичної служби КП «Графос» Ю.Б.Данилюком в присутності власника земельної ділянки ОСОБА_2 біля земельної ділянки площею 764 кв.м., яка згідно рішення Рівненської міської ради від 26.04.2007 року №701 передана у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 проходить каналізація. Охоронна зона становить 2 метри від осі проходження інженерних мереж. Охоронна зона перенесена в натуру та вказана землевласнику.

Відповідно до копії висновку Управління містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому «Про наявність обмежень на використання земельної ділянки, що передається ОСОБА_2 » від 11.12.2007 року №01-22/883 на земельній ділянці площею 764 кв.м., яка передається у власність ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд діють обмеження на використання земельної ділянки. Біля земельної ділянки проходить каналізація. Площа обмежень становить 2м. Землевласник повинен забезпечити вільний доступ на земельну ділянку відповідним інженерним службам міста для обслуговування, ремонту, перенесення, прокладання нових інженерних мереж, комунікацій тощо.

Аналогічні відомості зазначені і у висновку Управління земельних ресурсів у м.Рівному Рівненської області від 26.12.2007 року №01-610, копія якого долучена до матеріалів справи.

Наказом управління містобудування та архітектури № 366 від 10.08.2016 року змінено поштову адресу: АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 . що підтверджується копію даного наказу, яка наявна в матеріалах справи.

Згідно відповіді директора Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» А.П. Карауша за вих.№4669/01-11 від 26.11.2019 року по АДРЕСА_2 проходить централізоване водопостачання. Водопровідні мережі на балансі РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» не перебувають. Інформація щодо того, чи всі мешканці даної вулиці користуються централізованим водопостачанням відсутня.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до Рівненської міської ради, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення Рівненської міської ради та Державного акту про право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги ОСОБА_1 були мотивовані тим, що внаслідок недотримання відповідачами підстав, порядку та норм приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_2 до складу приватизованої земельної ділянки ОСОБА_2 безпідставно відійшла частина земельної ділянки загального користування, на якій розміщений об`єкт загального користування одна з водонапірних колонок, збудованих за рахунок громади у 50 роках попереднього століття та використовуваних до цього часу із припиненням можливості користування нею а також земельною ділянкою, на якій вона розміщена, жителями цього району.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року залишено без змін та зазначено, що місцевим судом правильно враховано положення чинного цивільного законодавства, які закріплюють можливість встановлення сервітуту задля користування чужим майном, який може слугувати балансом між суспільними та приватними інтересами у цьому спорі.

Як вбачається із пропозицій по встановленню земельного сервітуту на частину земельної ділянки АДРЕСА_2 , що складені КП «Графос», червоним кольором заштриховано ділянку площею 38 кв.м. на якій пропонується встановлення сервітуту.

Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.395 Цивільного кодексу України, сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Статтею 98 Земельного кодексу України, встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 статті 404 ЦК України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Згідно ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних норм, право земельного сервітуту є правом саме обмеженого використання чужої земельної ділянки (ділянок), що надається особі, яка вимагає його встановлення від власника (володільця) цієї земельної ділянки для обслуговування своєї земельної ділянки або іншій конкретно визначеній особі. Суб`єктами, що мають право вимагати встановлення земельного сервітуту, є власники або землекористувачі земельних ділянок.

Земельний сервітут може бути встановлений лише для задоволення певних потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом, ніж встановлення сервітуту.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, оцінюючи подані сторонами докази та вищевикладені обставини справи вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про встановлення сервітуту, задоволити повністю.

Встановити для ОСОБА_1 та іншим мешканцям мікрорайону Тинне у м.Рівне безстроковий та безоплатний сервітут на прохід та користування частиною земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :01:070:0314, площею 38 кв.м., на якій розміщена водозабірна колонка згідно пропозицій Комунального підприємства «Графос» по встановленню земельного сервітуту на частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 , загальною площею 38 кв.м .

Зобов`язати ОСОБА_2 привести до попереднього технічного стану водозабірну колонку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом встановлення на ній демонтованої ручної помпи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського міського суду Бердій М.А.