Справа №639/3594/21
Провадження №2-з/639/70/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

01 червня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Баркової Н.В., розглядаючи у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, зазначивши позивачем ОСОБА_1 , відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьою особою: Приватного нотаріуса ХМНО Карташову Світлану Іванівну. В заяві заявник просить суд заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження та укладення будь-яких договорів щодо передачі квартири АДРЕСА_1 .

Заяву про забезпечення позову заявникобґрунтовує тим, що у вересні 2017 року їй терміново були потрібні гроші для проходження невідкладного лікування. Так як її особистих заощаджень було недостатньо, заявником через особисті контакти були знайдені особи, які мали можливість надати необхідну суму в борг під гарантію її квартири. В ході обговорення умов надання коштів, було запропоновано укласти нотаріально посвідчений іпотечний договір, на що заявник погодилась. Перед укладенням іпотечного договору заявник отримала від відповідачів 20 000 доларів США і передала відповідачам оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки - її особисту квартиру, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 . Договір був укладений строком на 3 місяці - до 06.12.2017 року, і за усною домовленістю заявник повинна була сплачувати по 600 (шістсот) доларів США кожний місяць, що вона і виконала в повному обсязі, та 06.12.2017 року мала повернути усю суму боргу - 20 000 доларів США. Коли настав термін виконання зобов`язання, ОСОБА_1 разом с представником відповідачів - ОСОБА_4 , домовилася продовжити строк дії договору до 06.06.2018 року, що в подальшому було оформлено двома Договорами про внесення змін та доповнень від 05.12.2017 року. Згідно з вищевказаними договорами ОСОБА_1 зобов`язувалась до 6 числа кожного місяця сплачувати еквівалент 600 (шістсот) доларів США і до 06.08.2018 року вона мала повернути еквівалент 20 600 доларів США. В подальшому спілкування та повернення коштів відповідачам відбувалось через ОСОБА_4 - приблизно раз на місяць при особистій зустрічі заявник передавала під розписку ОСОБА_4 кошти в рахунок погашення основного боргу. Відносини з відповідачами та з їх довіреною особою склалися максимально довірливими. Тож коли їх представник забирав в неї кошти, не оформлюючи розписку, що було декілька разів, заявник не зважала на цю обставину, вважаючи відповідачів чесними та порядними людьми. За усною домовленістю терміном повернення залишку суми боргу визначили 20.05.2021 року. Повернувши відповідачам впродовж дії договору більше 10 000 доларів США, тобто 50 % від суми боргу, заявник вказує, була впевнена, що до 20.05.2021 року вона зможе повернути залишок боргу в повному обсязі і отримати назад правовстановлюючі документи на свою квартиру. Разом з тим, 17.05.2021 року за місцем свого мешкання заявник знайшла просте поштове відправлення, яким її було повідомлено про те, що ОСОБА_2 переоформила на себе її квартиру в рахунок погашення заборгованості. Але офіційно лише 25.05.2021 року з Державного реєстру речових прав заявник дізналася, що 30.03.2021 року право власності на її квартиру було оформлене на іншу особу. Тому виникла необхідність у терміновому порядку подати заяву про забезпечення позову. Під час розмови з ОСОБА_4 заявнику було повідомлено, що у випадку повернення залишку боргу, квартира буде переоформлена на заявника за договором купівлі-продажу. ОСОБА_1 погодилася повернути залишок боргу - суму, еквівалентну 10 000 доларів США. Але ОСОБА_4 повідомив її, що заявник має повернути суму, еквівалентну З0 000 доларів США. Вимога про сплату боргу, яка значно перевищує первинну суму і не враховує щомісячні платежі, які були внесені нею в рахунок погашення основного боргу, є явним порушенням зобов`язань з боку відповідачів. 21.05.2021 року під час уважного вивчення умов іпотечного договору від 06.09.2017 року заявнику стало відомо, що у п. 1 даного договору вказано про існування Договору позики від 06.09.2017 року. При підписанні договору іпотеки будь-яких інших договорів їй не надавалося. Заявник вказує, вважала, що нею підписується єдиний договір - Іпотечний договір від 06.09.2017 року. Обставини, які відбулися після укладення договору іпотеки дають підстави вважати, що і на момент укладення договору іпотеки, і на момент виконання умов договору, відносно неї був здійснений обман. Тому вона вимушена звертатися з заявою про забезпечення позову до суду. У випадку, якщо судом не будуть прийняті заходи по забезпеченню позову, квартира може бути відчужена третім особам, що суттєво вплине на можливість виконання законного та обґрунтованого рішення суду. У передбачений законом строк заявник зобов`язується подати відповідну позовну заяву про визнання іпотечного договору недійсним.

Суд, дослідивши матеріали позову та заяви про забезпечення позову, вважає її такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, 2) забороною вчиняти певні дії.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (Зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009 року) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову з огляду на зміст майбутніх позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним, а також викладені заявником обставини і надані докази на даний час задоволенню не підлягає.

Так, заявником не надано будь-яких доказів очевидної і об`єктивної загрози порушення її прав шляхом можливого розпорядження нерухомим майном (квартирою АДРЕСА_1 ), дійсності таких намірів особи, яка може отримати статус відповідача, як і не надано доказів належності будь-кому з майбутніх учасників справи вказаного нерухомого майна.

Крім того, заявником ОСОБА_1 не доведено факт того, що невжиття саме таких за обсягом заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона має намір звернутися до суду. Як зазначено в заяві, заявник має намір звернутись до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним, отже у такому вигляді позовні вимоги мають немайновий характер і не підлягають забезпеченню шляхом заборони розпорядження майном, оскільки в разі задоволення такого позову рішення суду не підлягає примусовому виконанню, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові КЦС ВС від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20.

Всі інші доводи заявника стосуються підстав та предмету позову, з якими вона має намір звернутися до суду, однак оцінка таким доводам може бути надана судом лише за результатами розгляду справи по суті в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01.06.2021 року.

Суддя Н.В. Баркова