Справа № 344/2165/21
Провадження № 22-ц/4808/904/21
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Кіндратишин Л.Р. 13 травня 2021 року у м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 14 травня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.12.2015 року. 23.10.2020 року близько 09.00 год. у квартирі АДРЕСА_2 даного будинку, яка належить відповідачу, розірвало фільтр води, що стало причиною затоплення квартири позивача, гаража під квартирою та інших квартир і гаражів.

Так, у квартирі позивача виявлено підтоплення та пошкодження стін, стелі, підлоги в коридорі та в кімнаті, а також дверей у ванній кімнаті, дверей у туалеті, кімнаті, шафи у коридорі. Крім того виявлено затоплення стелі, стін та покриття підлоги в гаражі АДРЕСА_3 .

Відповідно до Висновку №068/11-2020 експертного будівельно-технічного дослідження від 20.11.2020 року розмір матеріального збитку внаслідок залиття двокімнатної квартири становить 30001,02 грн.

Також в результаті залиття квартири позивачу спричинено майнову шкоду за псування ноутбуку «Леново» та шафикупе на суму 3561 грн., що підтверджується звітом №307 про оцінку майна рухомих речей в кількості 2 позиції, що належать ОСОБА_3 .

Відповідно до договору №307 та рахунку від 10.11.2020 року вартість оплати за складання звіту експертом ОСОБА_4 становить 1500 грн.

23.10.2020 року відповідач написала позивачу розписку про те, що завдані збитки будуть нею відшкодовані до 15.12.2020 року. Однак у вказаний строк збитки позивачу відшкодовані не були, а тому він змушений звертатися до суду за захистом свої прав та інтересів.

Вказував також, що своїми незаконними діями відповідач спричинила йому моральну шкоду, яка полягає у тому, що був порушений його звичний життєвий ритм та створено інші незручності, які пов`язані з ремонтом квартири та належного йому на праві власності майна. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 39062,20 грн. спричинених матеріальних збитків, 4908 грн. судових витрат, 4000 грн. за надання правових послуг та 5000 грн. за завдану моральну шкоду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 31051,20 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди, заданих залиттям квартири АДРЕСА_1 ; 1089,60 грн. судового збору. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На його думку позивач не довів належними та допустимими доказами, що працівники обслуговуючої організації ПП Гал-Комфорт входили в квартиру відповідача та виявили в ній розірваний фільтр води, а також, хто в такому разі його ремонтував чи замінював.

Вказує, що в акті ПП Гал-Комфорт про розірвання фільтру води відсутній підпис відповідача чи запис про те, що вона від підпису відмовляється, ПІБ власника квартири, що зазнала шкоди (тобто позивача), відомості про завдану матеріальну шкоду, висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Також такий акт не затверджений, а тому є недостовірним.

Крім того, з акту не вбачається, що його зміст доведено до відома відповідача.

Зазначає, що експертне будівельно-технічне дослідження судового експерта ОСОБА_5 не містить висновку про те, що саме відповідач є особою, яка залила квартиру позивача чи безпосередньо причетна до такого залиття.

Вказує, що відповідач під тиском жильців будинку написала розписку, в якій зазначила, що завдані збитки нею будуть відшкодовані до 15.12.2020 року, проте в ній не зазначено розмір збитків і така не може бути підтвердженням їх завдання.

Також на думку апелянта суд безпідставно посилається на правовий висновок Верховного Суду у справі 201/658/16-ц, оскільки у даній справі інші обставини, ніж у розглянутій судом першої інстанції.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову, здійснити перерозподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2015 року, індексний номер 49092042, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.12.2015 року, індексний номер: 49092231 (а.с. 6-7).

Згідно копії Договору №К/ХІІ купівлі-продажу майнових прав від 28.05.2016 року ОСОБА_3 було придбано майнові права на гараж №ХІІ загальною площею 18,40 кв.м. по АДРЕСА_4 (а.с. 78).

ОСОБА_1 в суді першої інстанції вказала, що вона є співвласником (спільна сумісна власність дружини та чоловіка) квартири АДРЕСА_5 .

Відповідно до Акту обстеження стану квартири АДРЕСА_1 , складеного ПП «ГАЛ-КОМФОРТ» за №19 від 29.10.2020 року, 23.10.2020 року на гарячу лінію обслуговуючої організації (ПП «Гал-Комфорт») по будинку АДРЕСА_4 поступило звернення мешканки квартири АДРЕСА_4 про підтоплення її квартири. Працівниками обслуговуючої організації ПП «Гал-Комфорт» того ж дня (23.10.2020 року) було здійснено виїзд на місце виклику та виявлено розірваний фільтр води в квартирі АДРЕСА_2 , що стало причиною затоплення квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . В квартирі АДРЕСА_6 у зв`язку із затопленням квартирою АДРЕСА_2 , яка знаходиться поверхом вище, виявлено: підтоплення та пошкодження стін, стелі, підлоги в коридорі та в кімнаті квартири, а також дверей у ванній кімнаті, дверей в туалеті та дверей в кімнаті, шафи в коридорі. Також виявлено затоплення стелі, стін та покриття підлоги в гаражі №ХІІ (а.с. 8).

04.11.2020 року за №33 ПП «ГАЛ-КОМФОРТ» надало ОСОБА_3 відповідь з посиланням на вищевказаний акт про те, що згідно з п. 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, точкою розподілу, в яких здійснюється передача послуги з постачання холодної та гарячої води від виконавця споживачеві, є точка після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача, або за її межами, послуг у багатоквартирному будинку, а водовідведення зливний отвір санітарно-технічних приладів. Тому, враховуючи факт встановлення фільтруючого елемента води, пошкодження якого є причиною затоплення, на площі квартири АДРЕСА_5 , вважають, що управляюча компанія ПП «Гал-Комфорт» не несе відповідальності за можливо завдану шкоду (а.с. 9-10).

Відповідно до Висновку №068/11-2020 експертного будівельно-технічного дослідження від 20.11.2020 року, складеного судовим експертом Максимчиним А.Д., розмір матеріального збитку, завданого внаслідок залиття двокімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 30001,20 грн. (а.с. 11-32).

Вартість проведення експертом дослідження відповідно до рахунку №056 від 06.11.2020 року становить 5000 грн (а.с. 73).

Згідно звіту №307 про оцінку майна рухомих речей в кількості 2 позиції, що належать ОСОБА_3 , складеного СОД ФОП ОСОБА_4 , скоригована вартість матеріального збитку шафи-купе становить 1050,00 грн., ноутбуку Lenovo Z560 2511,00 грн., а всього 3561,00 грн. (а.с. 35-72).

Відповідно до рахунку №307 від 10.11.2020 року вартість складання звіту про оцінку майна становить 1500,00 грн. (а.с. 75).

Також до матеріалів справи долучено розписку, написану та підписану ОСОБА_1 , в якій вона вказує, що затопила сусіда у квартирі 11 ОСОБА_3 , та зобов`язується відшкодувати кошти за пошкоджене майно, яке було затоплено, до 15.12.2020 року (а.с. 76)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність завданої шкоди і її розмір, а відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоч це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, не скористалися своїм правом щодо доведення відсутності її вини у залитті квартири позивача. Пояснення, твердження сторони відповідача не є доказами, які беззаперечно є підставами для звільнення відповідача від відповідальності за спричинену шкоду позивачу. Однак позивачем не доведено причинного зв`язку між затопленням його квартири та пошкодженням ноутбуку Lenovo Z560. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд виходив з принципів розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник, згідно ст. 322 ЦК України, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.

Частиною 1 та 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З аналізу наведених норм вбачається, що власник квартири зобов`язаний утримувати належне йому майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником.

Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідач не спростуваланалежними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача та не надалаінших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що залиття квартири позивача, що відбулося 23.10.2020 року, наслідки якого зафіксовані в Актіобстеження стану квартири АДРЕСА_1 за №19 від 29.10.2020 року, підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, та що з вини відповідача останньому завдано майнової шкоди на суму 31051,20 грн. та моральну шкоду, яку суд оцінив в 1000 грн.

Таким чином місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування цієї шкоди.

Що стосується доводів апелянта про те, що вищевказаний акт є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири та гаражу позивача, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Так, у відповідності з вимогами пункту 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 року №76,причина залиття з зазначенням пошкоджених та таких, що вимагають ремонту або заміни конструктивних елементів, а також обсягів необхідних ремонтно-будівельних робіт з усунення дефектів, що виникли, встановлюється в «Акті про залиття» за формою додатку №4.

Поданий позивачем акт про залиття квартири складено у відповідності до вимог вказаних Правил щодо його форми та змісту, зокрема, в ньому містяться такі обставини: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття; подія, що трапилась; наслідки залиття а також причини залиття.

Також даний акт не суперечить іншим доказам у справі, а наведені у ньому дані ОСОБА_1 та її представником не спростовані.

Твердження представника відповідача про те, що працівники обслуговуючої організації ПП Гал-Комфорт не входили в квартиру відповідача та не могли виявити в ній розірваний фільтр води спростовуються змістом акту, з якого вбачається, що комісією виявлено розірваний фільтр води у квартирі АДРЕСА_2 , а непідписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотного остання не довела.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року за результатом розгляду справи №753/20314/15-ц.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П.Мелінишин

О.В.Пнівчук

Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року.