Справа № 152/1359/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 червня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Дешевої В.В.,

представників:

позивача Герасимчука О.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Герасимчук Олег Олександрович до Державного реєстратора реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області, Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2020 року ОСОБА_2 (далі позивач) в інтересах якої діє адвокат Герасимчук Олег Олександрович звернулась з зазначеним вище позовом до Державного реєстратора реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області Залокоцької Вікторії Дживанівни (далі відповідач -1), Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі відповідач -2), Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач - 3) , ОСОБА_3 (далі відповідач 4) .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що нею, на той час, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 08.12.1981 року укладено договір купівлі-продажу за умовами якого ОСОБА_4 набула у власність житловий будинок з присадибними забудовами по АДРЕСА_1 , який розміщено на земельній ділянці площею 565 кв. м.

Загальна характеристика зазначеного житлового будинку відображена у технічному паспорті, а конфігурація та площа земельної ділянки 565 кв.м. у викопіюванні із схематичного плану кварталу №10.

Рішенням 14-ої сесії 21 скликання Шаргородської міської Ради народних депутатів від 05.04.1994 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність на постійне користування на території Шаргородської міської Ради народних депутатів» позивачу було передано безоплатно у приватну власність 0,04 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №2-523/2009 від 23.12.2009 року визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №218377, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_3 . Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №89 19 липня 2004 року та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №218378, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0508 га, що розташована по АДРЕСА_3 . Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №90 19 липня 2004 року.

З метою оформлення права власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 позивач 08.10.2019 року звернулась до землевпорядної організації - приватне підприємство «Центр земельних відносин» та замовила у них роботи щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_3 .

Враховуючи те, що суміжний землевласник відповідач 4 не погоджував межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 при виготовленні відповідної технічної документації із землеустрою позивач 15.07.2020 року за вирішенням відповідного земельного спору звернулась до Шаргородської міської ради Вінницької області.

Листом Виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 05.08.2020 року №02-15/318 щодо вирішення земельного спору позивачу стало відомо про те, що відповідач - 4, який є сусідом позивача використовує земельні ділянки загальною площею 0,1508 га з них:

-0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №218321067 від 30.07.2020 року, кадастровий номер земельної ділянки :05:007:0010;

-0,0508 га для ведення селянського господарства на підставі інформації зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №218321540 від 30 липня 2020 року кадастровий номер земельної ділянки :05:007:0011.

До листа - відповіді Виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 05.08.2020 року №02-15/318 додано два витяги з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2020 року із яких вбачаються підстави виникнення права власності на земельні ділянки у відповідача -4.

Листом ПП «Центр земельних відносин» №280 від 26.10.2020 року позивача повідомлено, що в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлено, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0565 га по АДРЕСА_2 накладається на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га кадастровий номер :05:007:0010. Відтак, отримавши вказану інформацію, позивач дізналася про існування порушених прав на її земельну ділянку зі сторони відповідача 4, оскільки останній всупереч заочному рішенню Шаргородського районного суду Вінницької області від 23.12.2009 року по справі №2-523/2009 зареєстрував за собою право власності на вказані вище ділянки в тому самому розмірі та конфігурації, що були відображені у скасованих судом державних актах на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, позивач звернулась до суду з цим позовом про скасування запису №6316214 від 11 липня 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер :05:007:0010, яка розташована по АДРЕСА_3 , ухвалене державним реєстратором реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області Залокоцькою Вікторією Дживанівною, а також визнання незаконним та скасування рішення, запис №6316213 від 11 липня 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0508 га, кадастровий номер :05:007:0011, яка розташована по АДРЕСА_3 , ухвалене державним реєстратором реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області Залокоцькою Вікторією Дживанівною.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача 4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, зокрема, з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Серед іншого вказав, що рішення Шаргородського районного суду не позбавляло відповідача -4 права звернутись до компетентних органів щодо реєстрації свого права власності на земельні ділянки за адресою АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування земельної ділянки від 08.06.2004 року та в межах земельних ділянок, встановлених на момент укладення договору дарування земельних ділянок, оскільки право власності виникло саме з договору дарування, а державні акти є лише реєстрацією існуючого, виниклого на певній підставі права.

Представники відповідачів 2 та 3 в судове засідання не з`явились, подали до суду відзиви на позовну заяву в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з тим, що вони не є належними відповідачами у справі.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином про місце та дату розгляду справи, про причини неявки в судове засідання не повідомила, будь-яких інших заяв по суті справи до суду не подавала.

За таких обставин, судом постановлено усну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про розгляд справи за участю представника позивача та представника відповідача 4, за відсутності інших учасників.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача - 4, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, виходячи з принципів верховенства права та захисту порушених прав осіб, суд установив таке.

Позивач та ОСОБА_5 08.12.1981 року уклали договір купівлі-продажу за умовами якого позивач набула у власність житловий будинок з присадибними забудовами по АДРЕСА_1 , який розміщено на земельній ділянці площею 565 кв. м. (а.с. 10).

Загальна характеристика зазначеного житлового будинку відображена у технічному паспорті, а конфігурація та площа земельної ділянки 565 кв.м. у викопіюванні із схематичного плану кварталу №10 (а.с. 11).

Згідно позовної заяви, рішенням 14-ої сесії 21 скликання Шаргородської міської Ради народних депутатів від 05.04.1994 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність на постійне користування на території Шаргородської міської Ради народних депутатів» позивачу було передано безоплатно у приватну власність 0,04 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 , однак в матеріалах справи дане рішення відсутнє.

ДП «Вінницьким регіональним центром ДЗК» 02 березня 2004 року виготовлено дві технічних документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 , кадастрові номери :05:007:0011 та :05:007:0010.

На підставі вищезазначених технічних документацій та рішення Шаргородської міської ради Вінницької області від 24.03.2004 року ОСОБА_6 надано у приватну власність вищезазначені земельні ділянки та зареєстровано дане право у Державному земельному кадастрі та видано:

-державний акт на право власності серії ВН №218331, на земельну ділянку площею 0,100 га, що розташована по АДРЕСА_3 ;

-державний акт на право власності серії ВН №218330, на земельну ділянку площею 0,0508 га, що розташована по АДРЕСА_3 .

Між ОСОБА_6 та відповідачем 4, 08 червня 2004 року укладено договір дарування земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Шаргородського нотаріального округу Рудик А.В. який зареєстровано в реєстрі №1132.

Згідно вищезазначеного договору ОСОБА_6 подарувала, а відповідач - 4 отримав у дар земельні ділянки за адресою АДРЕСА_3 , кадастрові номери :05:007:0011 та :05:007:0010 загальною площею 0,1508 га.

19.07.2004 року відповідачу - 4 видано такі державні акти:

державний акт на право власності серії ВН №218377, на земельну ділянку площею 0,100 га, що розташована по АДРЕСА_3 ;

державний акт на право власності серії ВН №218377, на земельну ділянку площею 0,0508 га, що розташована по АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 23.12.2009 у справі №2-523/2009 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 (відповідач -4) визнано недійсним вказані вище державні акти.

Державним реєстратором реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області Залокоцькою Вікторією Дживанівною (відповідач -1) 11 липня 2014 року здійснено державну реєстрацію права власності відповідача 4 на земельні ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер 052310100:05:007:0011 загальною площею 0,0508 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 липня 2014 року №24179181 та

кадастровий номер 052310100:05:007:0010 загальною площею 0,1 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 липня 2014 року №24179183.

Підставою набуття відповідачем - 4 права власності є договір дарування №1132, виданий 08.06.2004 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області, про який зазначено по тексту вище.

02 грудня 2015 року та 26 січня 2016 року відповідачем -1 прийнято рішення № 6687593 та № 27941871, якими скасовано право власності на земельні ділянки кадастровий номер 052310100:05:007:0011 та 52310100:05:007:0010, які перейшли відповідачу - 4 у власність на підставі договору дарування.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №802/1100/16-а визнано протиправними дії державного реєстратора Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області Залокоцької Вікторії Дживанівни (відповідач -1) при винесенні рішень про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 (відповідач -4) на земельну ділянку площею 0,0508 га, кадастровий номер 052310100:05:007:0011, земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 052310100:05:007:0010 та скасовано зазначені рішення відповідача 1.

З метою оформлення права власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 позивач 08.10.2019 року звернулась до землевпорядної організації - приватне підприємство «Центр земельних відносин» та замовила у них роботи щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_3 .

Враховуючи те, що суміжний землевласник відповідач 4 не погоджував межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 при виготовленні відповідної технічної документації із землеустрою позивач 15.07.2020 року за вирішенням відповідного земельного спору звернулась до Шаргородської міської ради Вінницької області.

Листом Виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 05.08.2020 року №02-15/318 щодо вирішення земельного спору позивачу стало відомо про те, що відповідач - 4, який є сусідом позивача використовує земельні ділянки загальною площею 0,1508 га з них:

-0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №218321067 від 30.07.2020 року, кадастровий номер земельної ділянки :05:007:0010;

-0,0508 га для ведення селянського господарства на підставі інформації зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №218321540 від 30 липня 2020 року кадастровий номер земельної ділянки :05:007:0011.

До листа - відповіді Виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 05.08.2020 року №02-15/318 додано два витяги з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2020 року із яких вбачаються підстави виникнення права власності на земельні ділянки у відповідача -4.

Листом ПП «Центр земельних відносин» №280 від 26.10.2020 року позивача повідомлено, що в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлено, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0565 га по АДРЕСА_2 накладається на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га кадастровий номер :05:007:0010.

Отже, відповідач - 4, зареєстрував за собою право власності на вказані вище ділянки в тому самому розмірі та конфігурації, що були відображені у скасованих судом державних актах на право власності на земельні ділянки.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

У відповідності до норм ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст. 118 ЗК України.

За змістом вказаних норм громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 3 статті 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»).

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У силу статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Відповідно до п.«г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 роз`яснено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Так, в судовому засіданні встановлено, що спірні правовідносини щодо користування земельними ділянками між відповідачем - 4 та власниками інших суміжних земельних ділянок, зокрема, позивачем існують тривалий час. З цього приводу проводились перевірки органами місцевого самоврядування, ухвалювались судові рішення.

Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2009 року визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №218377, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_3 . Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №89 19 липня 2004 року та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №218378, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0508 га, що розташована по АДРЕСА_3 . Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №90 19 липня 2004 року.

В рішенні Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 липня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні майно, констатовано, що рішенням Шаргородської міської ради №87 від 29 квітня 2011 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_3 , зокрема для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель іц споруд орієнтовною площею 0,10 га, та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,05 га.

Натомість, відповідач 4, не закінчивши процес приватизації, без встановлення меж в натурі, достовірно знаючи про існування заочного рішення Шаргородського суду Вінницької області від 23 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, звернувся до відповідача -1, яка 11 липня 2014 року здійснила державну реєстрацію права власності відповідача 4 на земельні ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер 052310100:05:007:0011 загальною площею 0,0508 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 липня 2014 року №24179181 та кадастровий номер 052310100:05:007:0010 загальною площею 0,1 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 липня 2014 року №24179183.

Підставою реєстрації відповідачем - 4 права власності, знову став договір дарування №1132, посвідчений 08.06.2004 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області.

Одночасно при здійсненні таких реєстраційних дій прийнято до уваги технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 18 червня 2004 року в тій самій конфігурації, що існувала до скасування державних актів, зазначених вище.

Поряд з цим, суд констатує, що згідно кадастрового плану земельної ділянки :05:007:, який виготовлений на замовлення позивача та виданий ПП «Центр земельних відносин», вбачається накладення, зазначеної земельної ділянки з земельною ділянкою відповідача -4.

На переконання суду такі дії відповідача 4 не відповідають вимогам закону, суперечать принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права.

Практика Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як "непорушність прав", "якість та точність закону", а у цих правовідносинах є визначальними категорії "стабільність та остаточність судових рішень", "законні очікування".

Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Стаття 19 Конституції України закріплює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем у сукупності допустимих та належних доказів, які містяться в справі та досліджені судом, доведено порушення її права, а тому позовні вимоги належить задовольнити.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 247, 256-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення, запис №6316214 від 11 липня 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер :05:007:0010, яка розташована по АДРЕСА_3 , ухвалене державним реєстратором реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області Залокоцькою Вікторією Дживанівною.

Визнати незаконним та скасувати рішення, запис №6316213 від 11 липня 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0508 га, кадастровий номер :05:007:0011, яка розташована по АДРЕСА_3 , ухвалене державним реєстратором реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області Залокоцькою Вікторією Дживанівною.

Повний текст рішення суду виготовлено 22 червня 2021 року.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський