Справа № 202/4002/20
Провадження № 2/202/345/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

секретаря судового засідання Ситника С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 у липні 2020 року звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 06 та 07 березня 2020 року сталося залиття її квартири АДРЕСА_1 , про що комісією ЖБК №131 «Уютний» складено акт про залиття. Комісією встановлено, що вода потрапила до квартири позивача зверху, внаслідок чого трапилось затоплення стелі кухні та частково опочивальні. В результаті залиття вищевказаної квартири виникло пошкодження майна, що завдано позивачу збитків на суму 15507 грн. Також, у зв`язку з пошкодженням майна, позивачу було завдано психологічний стрес, внаслідок якого, у неї виник гіпертонічний криз та, відповідно, їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у психічному розладі та яку позивач оцінює в 15000 гривень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М..

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року цивільну справу прийнято до загального позовного провадження.

В жовтні 2020 року представник позивача адвокат Гусакова О.Б., у зв`язку зі зміною відповідача подала до суду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, згідно якої позивач посилаючись на обставини, викладені у первісному позові, просить стягнути з належного відповідача ОСОБА_4 , яка на час залиття проживала у квартирі АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду у розмірі 15507 грн., моральну шкоду у розмірі 15000 грн., судові витрати на експертну оцінку у розмірі 1500 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

06 листопада 2020 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Кулик І.Я. подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що акт про залиття квартири від 07 березня 2020 року не відповідає встановленим вимогам. Крім того, звіт Новомосковського бюро експертної оцінки про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, який надано позивачем, не може бути взятий до уваги судом як доказ, оскільки він не є висновком судової будівельно-технічної експертизи. Також, відповідач зазначає, що позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди. Враховуючи наведене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

06 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гусакова О.Б. подала відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідач не спростував свою винність у залитті квартири та належним чином не обґрунтував свої заперечення щодо позовних вимог. За таких обставин, представник позивача вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені в повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гусакова О.Б. підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Також зазначили, що у зв`язку із карантинними обмеженнями акт про затоплення було складено в травні 2020 року. Позивач також вказала, що під час складання акту, комісією було оглянуто лише її квартиру. Крім того, після залиття належної їй квартири,позивач просила відповідача компенсувати 3700 гривень матеріальної шкоди, однак відповідач була згодна оплатити лише 2000 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Кулик І.Я. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Допитаний в судовому засідання в якості свідка, ОСОБА_7 повідомив, що він є чоловіком позивача. В ході допиту свідок підтвердив факт затоплення квартири сусідами зверху, який мав місце 06 та 07 березня 2020 року. 06 березня 2020 року, приблизно о 03 годині він звернувся до ОСОБА_4 з приводу залиття, на що остання зазначила, що у неї протекла квашена капуста, а 07 березня 2020 року, приблизно в той же час, в спальній кімнаті почала намокати стеля, на що свідок покликав ОСОБА_4 , яка повідомила що у неї протекла пральна машина. Акт про затоплення було складено в травні 2020 року. У зв`язку із затопленням, позивачу необхідно замінити шпалери на стелях в двох кімнатах площею 8 та 12 квадратних метрів. Також, свідок повідомив, що відповідач пропонувала позивачу компенсацію спричиненої шкоди в розмірі 2000 грн.

Свідок ОСОБА_8 під час допиту в судовому засіданні зазначив, що він є сусідом сторін у справі та пояснив, що 08 березня 2020 року, позивач покликала його до себе в квартиру, щоб показати наслідки затоплення. Зайшовши до квартири, свідок побачив плями на стелі в спальні, які складали приблизно 1 кв.м. Також свідок повідомив, що він був присутній при складанні акта про затоплення та при обговоренні суми компенсації шкоди між позивачем та відповідачем.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що приблизно рік тому затопили квартиру, де проживає її сусідка позивач ОСОБА_1 08 березня 2020 року свідок прийшла привітати позивача зі святом та побачила, що зі стелі в спальній кімнаті та кухні капала вода. Також ОСОБА_9 зазначила, що Акт про затоплення було складено влітку 2020 за її участі.

Допитана в ході судового засідання в якості свідка ОСОБА_10 , повідомила, що 08 березня 2020 року вона зайшла до квартири сусідки позивача ОСОБА_1 , де побачила плями води на стелі та стінах. Також свідок повідомила, що після затоплення вона підписувала акт, під час складання якого була присутня відповідач ОСОБА_4 .

Під час допиту в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 зазначила, що вона є головою правління ЖБК №131 «Уютний» та пояснила, що позивач викликала її у зв`язку із затопленням квартири та показала в спальні невеличку пляму. Після карантину, було зібрано комісію та складено акт про затоплення, при цьому причину залиття було зазначено зі слів.

В ході судового засідання, в якості свідка було допитано ОСОБА_12 , як зазначила, що вона є сусідкою сторін у справ та пояснила, що в кінці травня 2020 року, їй зателефонувала голова правління ЖСК №131«Уютний» і повідомила про необхідність складання акту про затоплення. Позивач ОСОБА_1 покликала свідка у квартиру, де остання не побачила слідів затоплення. В подальшому було складено акт про затоплення, в ході чого була також присутня відповідач ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, допитавши свідків, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно позивачу ОСОБА_1 , на підставі Договору дарування ВМВ №979804 реєстр 3-392 від 12.02.2009 року належить 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з Актом залиття від 07 березня 2020 року комісія у складі голови правління ЖБК №131 «Уютний» ОСОБА_11 , а також ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 встановили, що 6-7 березня 2020 р. в квартирі АДРЕСА_1 сталось залиття, внаслідок несправності пральної машини в квартирі АДРЕСА_3 поверхом вище. В наслідок залиття було пошкоджено стеля кухні та частково опочивальні, загальною площею 0,5*1 м2.

Відповідно до Звіту про оцінку від 28 травня 2020 року ринкова вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття за адресою: АДРЕСА_4 , складає 15 507 гривень.

Відповідно до Відповіді КНП «Міська поліклініка №1» ДМР від 30.06.2020 № 11/360 та доданої медичної документації, ОСОБА_1 зверталась до лікаря-психіатра зі скаргами на психічний стан у зв`язку з конфліктом із сусідами. Останній був поставлений діагноз та призначено лікування.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися із зазначенням причин.

В обґрунтування позовних вимог щодо вини відповідача в залитті квартири, позивачем надано акт про залиття від 07.03.2020 року, складений членами комісії, підписаний позивачем та затверджений головою правління ЖБК № 131 «Уютний» ОСОБА_11 ..

Разом з тим, судом встановлено, що акт про залиття від 07.03.2020 року фактично складено в травні 2020 року, про що зазначали позивач, представник позивач та свідки під час допиту в судовому засіданні. Крім того, в самому акті, викладено окрему думку, яку підписано членами комісії ОСОБА_12 та ОСОБА_17 та в якій зазначено, що затоплення було зафіксовано 20 травня, розмір наявної плями складає 20 см на 1 м, а в квартирі 40 років немає ремонту.

Обов`язкового складення актів безпосередньо у день залиття Правила не вимагають, однак викладення в акті неправдивої інформації (дата складання), що встановлено в ході судового розгляду, ставить під сумнів коректність й іншої інформації в акті.

Суд критично ставиться до посилань позивача та її представника, що акт було складено через тривалий проміжок часу, у зв`язку із введенням карантинних обмежень на території України, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України установлено карантин з 12 березня до 03 квітня 2020 року, із забороною, зокрема, проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб. Тобто, з 06 березня 2020 року до 12 березня 2020 року, позивач мала достатньо часу для проведення комісійного обстеження квартири, яке фіксується у відповідному акті.

Окрім того, в акті відсутнє зазначення про огляд квартири відповідача та відмітки про відмову у наданні доступу до неї, що вказує на те, що комісією проведено огляд пошкоджень лише в приміщенні квартири позивача.

Отже, судом встановлено, що огляд квартири та приміщення, з яких можливо було здійснено залиття, комісією взагалі не проводився.

Суд приймає до уваги, що в ході судового розгляду, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_12 і ОСОБА_10 зазначили, що під час складання акту також була присутня ОСОБА_18 ..

Однак, суд не може дійти до безумовного висновку, що відповідач дійсно була присутня під час складання акту та проведення комісією огляду, оскільки всупереч Правил, в акті не зазначено, що відповідач була присутня під час його складання, відсутній підпис останньої чи посилання на те, що вона відмовилась від підпису із зазначенням причин. Крім того, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 під час допиту не вказували про присутність ОСОБА_18 під час складання акту.

Між тим, неможливо визначити й за яких обставин комісією встановлено причину залиття.

Окрім цього, в акті відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття квартири.

За таких обставин та з огляду на викладені норми чинного законодавства України, судом встановлено, що акт про залиття від 07.03.2020 року, складений з порушенням вимог п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, а інформація, що міститься в наданому акті, має суперечливий характер і не підтверджує факту залиття квартири позивача саме з квартири в якій проживає відповідач, з одночасним фіксуванням відомостей щодо винної сторони.

В ході розгляду даного позову, судом враховуються правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 569/14230/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі № 2-1974/11, від 22 травня 2019 року у справі № 640/8205/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 711/7670/16-ц.

У вказаних справах судами відмовлено у відшкодуванні шкоди, завданої залиттям, у зв`язку із тим, що складені акти про залиття не відповідають вимогам, передбаченим Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76.

Крім того, позивачем на підтвердження розміру шкоди, завданої залиттям квартири 06-07 березня 2020 року, надано Звіт про оцінку від 28 травня 2020 року. У дану звіті вказано, що для проведення оцінки, замовником ОСОБА_1 надано акт про залиття від 07.03.2020 року, який, як встановлено судом, не відповідає вимогам Правил та акт залиття приміщення квартири від 28.05.2020 року, складений одноособово позивачем, а тому також не може вважатись належним доказом факту залиття квартири, його характеру, причин та розміру завданої матеріальної шкоди.

Також, у Звіті зазначено, що під час проведення оцінки прийнято до уваги акт обстеження пошкоджень, наданий ОСОБА_1 , однак відсутні посилання, який саме акт. При цьому, виходячи із вказаного оцінювачем обсягу пошкодження, можливо дійти висновку, що останнім прийнято до уваги саме Акт, який був складений 28.05.2020 року позивачем одноособово.

Отже, Звіт про оцінку було проведено на підставі Акту залиття приміщень квартири від 28 травня 2020 року, складеного ОСОБА_1 , в якому не зазначено, що він стосується залиття 06-07 березня 2020 року, а розмір пошкодженого майна суттєво відрізняються від пошкоджень, зазначених у акті про залиття від 07 березня 2020 року.

Оскільки, розмір завданої шкоди є істотною обставиною, яка підлягає доведенню, і суд, виходячи із принципу диспозитивності, за відсутності належних доказів, не може на власний розсуд визначати розмір завданої шкоди, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достатніми доказами розмір завданих матеріальних збитків.

Ретельно проаналізувавши встановлені під час судового розгляду обставини та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що акт про залиття від 07.03.2020 року не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, а матеріали справи не містять доказів неправомірних дій відповідача щодо залиття належної позивачу квартири. При цьому, позивачем не доведено наявність шкоди та її дійсний розмір саме внаслідок події (залиття) 06-07 березня 2020 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За правилами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи що в ході розгляду справи не встановлено наявності вини ОСОБА_4 у залитті 06-07 березня 2020 року належної позивачу квартири, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок залиття, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 203-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Повне рішення складено 04 червня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський