Номер провадження 22-ц/804/540/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 234/14425/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів, визнання кредитних договорів недійсними, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року (суддя Сухоручко Ю.О., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Краматорськ Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів, визнання кредитних договорів недійсними. Позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 48 553,64 грн та 134,87 доларів США; визнати кредитні договори № 5339 від 13.07.2018 року та № НОМЕР_1 від 13.07.2018 року укладені від його імені з відповідачем недійсними; судові витрати покласти на відповідача.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач неодноразово збільшував свої позовні вимоги і остаточно просив стягнути з відповідача безпідставно списані грошові кошти в сумі 61 741,97 грн та 134,87 доларів США; визнати кредитні договори № 5339 від 13.07.2018 року та № НОМЕР_1 від 13.07.2018 року укладені від його імені з відповідачем недійсними.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів в розмірі 28 902,60 грн та 134,87 доларів США. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму отриману за погашення заборгованості за кредитними договорами № 5339 від 13.07.2018 року та № 5281 від 13.07.2018 року у розмірі 15 737,37 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн. В задоволенні інших вимог позивача відмовлено.

На вказане судове рішення Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Статут погоджено Національним банком України 06 вересня 2019 року) подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Донецький апеляційний суд ухвалою від 10 листопада 2020 року повернув справу до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо визнання кредитних договорів недійсними відповідно до позовної заяви.

На виконання ухвали апеляційного суду, суд першої інстанції 30 листопада 2020 року ухвалив у справі додаткове рішення, яким доповнив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 травня 2020 року у цивільній справі № 234/14425/18, зазначивши у резолютивній частині рішення: «Визнати кредитні договори № 5339 від 13.07.2018 року та № 5281 від 13.07.2018 року, укладені між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» - недійсними».

Після чого, Донецький апеляційний суд постановою від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 травня 2020 року без змін.

04 січня 2021 року на адресу Донецького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

До апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника банку ОСОБА_2 та від ОСОБА_1 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, враховуючи, що при винесенні рішення, судом в резолютивній частині не вказано про те, що кредитні договори № 5339 від 13.07.2018 року та № 5281 від 13.07.2018 року слід вважати недійсними, дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Згідно із частинами 1, 4, 5 статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмет спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

У резолютивній частині рішення зазначаються: висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; розподіл судових витрат; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України.

Так, в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції від 29 травня 2020 року, зокрема зазначено, що суд вважає, що відповідно до статті 204 ЦК України не доведено презумпції правомірності кредитних договорів № 5339 від 13.07.2018 року та № 5281 від 13.07.2018 року, укладених з відповідачем від імені позивача, що свідчить про їх недійсність.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що фактично судом першої інстанції було розглянуто позовні вимоги про визнання кредитних договорів недійсними і зроблено відповідні правові висновки під час ухвалення рішення 29 травня 2020 року. Проте, зазначене не було вказано в резолютивній частині, що стало підставою для ухвалення у справі додаткового рішення, яким доповнено рішення висновком про визнання договорів недійсними.

Зі змісту апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» від 22 липня 2020 року на рішення суду першої інстанції від 29 травня 2020 року випливає, що відповідач оскаржував рішення в тому числі й в частині визнання кредитних договорів недійсними, про що висловлює свої доводи як підставу для скасування рішення в цій частині.

Крім того, Донецький апеляційний суд 23 грудня 2020 року за наслідками розгляду апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду першої інстанції від 29 травня 2020 року, прийняв постанову, якою апеляційну скаргу залишив без задоволення. При цьому, апеляційний суд погодився з висновком суду про недійсність кредитних договорів, а доводи апеляційної скарги визнав безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення в даній справі згідно із пунктом 1 частини 1 статті 270 ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального праву є безпідставними.

З урахуванням того, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, не розглядав позовні вимоги про визнання кредитних договорів недійсними по суті, а лише доповнив резолютивну частину відповідним висновком, про який було зазначено в мотивувальній частині рішення від 29 травня 2020 року, та те, що відповідач у справі вже подавав апеляційну скаргу на рішення в частині таких вимог, суд апеляційної інстанції її розглянув, тому підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування додаткового рішення відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: А.В. Гапонов

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич