Справа № 441/2/20 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/811/303/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, третя особа, військова частина НОМЕР_1 , про виселення із службового житлового приміщення.
В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що на підставі наказу начальника Західного територіального управління військової служби правопорядку від 26.04.2007 року за № 121, виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівської області йому видано ордер № 17 від 27.06.2007 року та надано службове приміщення трьохкімнатну квартиру житловою площею 42,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на сім`ю з чотирьох осіб у складі: ОСОБА_1 , 1971 року народження, його дружини, ОСОБА_2 , 1969 року народження, доньки, ОСОБА_4 , 1995 року народження, та сина, ОСОБА_5 , 1998 року народження. Стверджує, що в травні 2009 року був переведений до нового місця служби в м. Рівне, де проходить службу по сьогоднішній день, однак його сім`я залишилася проживати у службовій квартирі АДРЕСА_2 . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28 червня 2011 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу постійно нагадував відповідачам про необхідність здачі службового житла, оскільки при вибутті до нового місця служби він зобов`язаний здати службове житло, а колишні члени його сім`ї, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк після розірвання шлюбу підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. Вказує, що не проживає в службовій квартирі з травня 2009 року і знятий з реєстрації з жовтня 2015 року, однак не може здати службову квартиру у визначеному порядку, оскільки там проживають колишні члени його сім`ї, а КЕВ м. Львова та Військова частина НОМЕР_1 не вчиняють жодних дій щодо їх виселення. Наголошує, що на даний час на його утриманні знаходиться нова сім`я, однак можливості отримати житло або компенсації за належне для отримання житлове приміщення він не має, оскільки надання службових жилих приміщень військовослужбовцям здійснюється після здавання ними жилої площі, отриманої від МО України, яку вони займали за попереднім місцем служби. Таким чином відповідачі перешкоджають йому реалізувати своє право на отримання житла за теперішнім місцем проходження військової служби. Вважає, що відповідачі не відносяться до переліку осіб, які не підлягають виселенню відповідно до вимог ст. 125 ЖК УРСР, оскільки їхні права на користування жилим приміщенням є похідними від такого права наймача.
З наведених підстав просить:
-виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 із займаного ними службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення;
-зобов`язати ОСОБА_2 здати, а представникам КЕВ м. Львова прийняти службове житлове приміщення за вищезазначеною адресою, після чого видати позивачу довідку про забезпечення житлом.
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апелянт стверджує, що протиправна відмова відповідачів знятися з реєстрації та виселитися із службової квартири АДРЕСА_2 порушує його право на отримання постійного житла внаслідок відмови КЕВ у видачі довідки про забезпечення житлом, а також порушено його право на здачу отриманого ним службового житла. Зазначає, що змушений звертатися до суду за захистом своїх прав внаслідок бездіяльності командування Військової частини НОМЕР_1 і КЕВ м. Львова, які з 2009 року по даний час не виконали свого обов`язку по зверненню до суду з позовом про виселення. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що він не є особою, наділеною правом вимоги, оскільки внаслідок проживання відповідачів в спірній квартирі він не може отримати довідку про здачу житла. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не є особою, яка в розумінні положень ст. 4 ЦПК України має право на звернення до суду за судовим захистом прав на службове жиле приміщення, оскільки контроль за вивільненням спірного житлового приміщення покладено на КЕВ, на обліку якого перебуває таке службове житлове приміщення, відтак виселення здійснюється в судовому порядку за позовом командування військової частини та КЕВ району, на обліку яких перебуває службове житлове приміщення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Підстави для виселення в судовому порядку передбачені ст. ст. 109, 110, 114, 115, 116, 117 ЖК України, а що стосується службового житла, то правовідносини щодо виселення зі службового житлового приміщення врегульовані ст. ст. 124, 125 ЖК України, в також Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР.
Стаття 118 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в м. місті Ради народних депутатів.
Згідно з ч.1 ст. 122 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
Відповідно до ст. 123 Житлового кодексу Української РСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.
Відповідно ст. 124 Житлового кодексу України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
У ст. 125 Житлового кодексу Української РСР міститься вичерпний перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку та відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з п. 12 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.
На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Довідкою № 65 від 27 серпня 2004 року підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку військової частини НОМЕР_2 з 11 серпня 1992 року (а.с. 15).

18 січня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виділення йому службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на сім`ю у складі чотирьох осіб, в тому числі: дружини, ОСОБА_2 , дочки, ОСОБА_4 , сина, ОСОБА_5 (а.с. 119).

Наказом Начальника Західного територіального управління військової служби правопорядку від 26 квітня 2007 року №121 «Про надання службових жилих приміщень у місті Городок Львівської області військовослужбовцям Західного територіального управління Військової служби правопорядку» начальнику відділення спеціального призначення відділу спеціального призначення Західного територіального управління Військової служби правопорядку підполковнику ОСОБА_1 надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , жилою площею 42,7 кв.м., загальною площею 75,6 кв.м.

На підтвердження права на зайняття службового приміщення площею 42,7 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 виконавчим комітетом Городоцької міської ради видано ордер № 17 від 17.06.2007 року видано ордер ОСОБА_1 на сім`ю з чотирьох чоловік, а саме: основного квартиронаймача ОСОБА_1 , його дружини, ОСОБА_2 , доньки, ОСОБА_4 , сина, ОСОБА_5 .

З витягу з послужного списку полковника Ковальчука Олександра Федоровича № 52 від 28.03.2016 року вбачається, що 07 травня 2009 року наказом Генерального штабу № 259 від 07.05.2009 року призначений на посаду Начальника штабу першого заступника начальника відділу Рівненського ЗВ ВСП Західного ТРУ ВСП.

Відповідно до абз. 2 п. 3.1 розділу III Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року, надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей здійснюється після здавання ними жилої площі, отриманої від Міністерства оборони України, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання).

Відповідно до п. 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення в разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, звільнення з військової служби, одержання або придбання житла для постійного проживання, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з абз. 1 п. 3.15 розділу III Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року, у разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт (гарнізон) за рішенням заступника Міністра оборони України членам сім`ї такого військовослужбовця дозволяється подальше проживання в цьому службовому житлі, якщо його місце розташування дозволяє щоденно прибувати військовослужбовцю до нового місця служби. Одночасно військовослужбовця може бути зараховано на квартирний облік за новим місцем служби (у разі його звернення).

КЕВ (КЕЧ) району зобов`язаний прийняти службове жиле приміщення за актом приймання-передавання, до якого додаються дефектний акт квартири та довідка про сплату квартирної плати та комунальних послуг за останні три місяці.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28 червня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до п. 3.16 розділу III Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року, підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 не заперечував щодо переоформлення особового рахунку на ОСОБА_2 , що підтверджується його особистою заявою від 04.11.2012 року, і рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради № 1478 від 15 листопада 2012 року «Про переоформлення особового рахунку кімнати в будинку комунальної власності міської ради ОСОБА_2 » надано дозвіл ОСОБА_2 на переоформлення особового рахунку кімнати № 1 у будинку міської комунальної власності по АДРЕСА_4 на своє ім`я, в зв`язку із вибуттям основного відповідального квартиронаймача ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 звернутися у комунальне підприємство «Міське комунальне господарство» для переоформлення договору найму на квартиру АДРЕСА_5 .
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Відповідно до п. 3.18 розділу III Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року, виселення здійснюється в судовому порядку за позовом командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває жиле службове приміщення.

Тобто, законодавством передбачено вичерпний перелік осіб, які можуть звертатися з позовом про виселення військовослужбовців та членів їх сімей зі службового жилого приміщення, такими можуть бути тільки командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває жиле службове приміщення, відтак позивач не наділений правом звернення до суду з позовом про виселення відповідачів.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.