Справа № 716/1172/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.11.2021 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Стрільця Я.С.,
з участю секретаря судових засідань - Якимик К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
Позивач ОСОБА_1 , в особі представника Венерської Г.І. , звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилається на те, що 19.06.2013 вона зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , який 28.01.2016 рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області було розірвано. У вказаному шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що з моменту припинення шлюбних стосунків дитина перебуває всеціло на її утриманні, батько дитини не приймає участі у вихованні та розвитку сина, а також припинив надавати йому будь-яку фінансову допомогу.
Зазначає, що орієнтовно сума місячних витрат на утримання сина становить 9 тис.грн., однак вона не в змозі самостійно в повній мірі забезпечити дитину усім необхідним. В свою чергу, відповідач є фізично здоровим та працездатним, має змогу працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини. За відомою для неї інформацією він не обтяжений іншими зобов`язаннями та не має на утриманні інших осіб. Відомостей з приводу того, що відповідач на даний час офіційно працевлаштований у неї немає.
З цих підстав просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної зави до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просить відшкодувати їй понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких з урахуванням уточненої заяви становить 6900 грн.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, попередньо від її представника Венерської Г.І. до суду надійшла заява, в якій вона клопотала про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а саме через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду від нього не надходило.
Враховуючи наведене, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що з 19.06.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). Проте, в подальшому спільне сімейне життя у сторін не склалося, внаслідок чого 28.01.2016 шлюб між ними було розірвано (а.с.7).
Згідно довідки Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №184 від 07.05.2021 малолітній ОСОБА_4 , 2013 р.н., на даний час фактично проживає з позивачкою (матір`ю) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Також встановлено, що дитина знаходиться всеціло на утриманні позивачки, добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини між сторонами не досягнуто.
В свою чергу, відсутність матеріального забезпечення дитини зі сторони відповідача обмежує права дитини на достатній рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна дійти висновку, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
Згідно ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття..
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Так, звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини, позивач вказала, що орієнтовний розмір витрат на їх з відповідачем сина на один місяць становить 9 тис. грн., обґрунтовуючи вказану суму коштів витратами на харчування, купівлю одягу, лікування та забезпечення іншими необхідними дитині для повноцінного розвитку речами, у зв`язку із чим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Вікнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» №29 від 12.05.2021 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на «Д» обліку у Горошовецькій А ЗПСМ із діагнозом «Міопія» (а.с.14).
Доказів в підтвердження свого матеріального стану, позивачем суду не надано.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України докази встановлюються такими засобами як письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд бере до розгляду лише ті докази, які стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач є фізично здоровою особою, працездатним, на утриманні інших осіб не має та не обтяжений іншими зобов`язаннями. Відомостей з приводу того, що відповідач на даний час офіційно працевлаштований позивачем не надано, однак з її слів його матеріальний стан є задовільним, а тому він спроможний сплачувати аліменти на утримання їх спільного сина.
Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем до суду не надано.
З огляду на наведене, аналізуючи обставини справи в частині порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, обов`язок відповідача утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.
При цьому суд враховує те, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.
З огляду вище наведеного та виключно в інтересах дитини щодо її кращого забезпечення, ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність в останнього інших дітей чи осіб, які перебувають на його утриманні, потреби дитини, необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення її гармонійного розвитку, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей.
Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат по справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За таких обставин, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, то з відповідача на користь держави, належить стягнути судовий збір в розмірі 908 грн.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, може бути договір про надання правової допомоги. Статтею 30 вказаного закону регламентовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до норм статті 10 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом.
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження вимог щодо стягнення судових витрат в частині надання правової допомоги представником позивача до суду надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000484 від 29.05.2020, ордер на надання правової допомоги серії СЕ №1024993 від 11.06.2021, витяг з договору про надання юридичної (правничої) допомоги №36/21 від 29.03.2021, звіт ( акт ) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи від 01.10.2021 та меморіальний ордер №@2РL801030 від 02.04.2021 про сплату гонорару в обумовленому розмірі.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу представником позивача дотримані норми чинного законодавства, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 6900 гривень.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити повністю.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 гривень судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6900 (шість тисяч дев`ятсот) гривень.
Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складання до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: с. Боянчук Чернівецького району Чернівецької області, паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 05.05.2017, код органу, що видав: 7316, дійсний до 05.05.2027;

Представник позивача: адвокат Венерська Ганна Іванівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000484 від 29.05.2020, адреса місцезнаходження: вул. Головна,56, оф.4, м.Чернівці, ордер СЕ №1024993 від 11.06.2021;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Шевченківським РВ УДМС України в Чернівецькій області.

Дата складення повного тексту судового рішення: 30.11.2021.

Суддя Стрілець Я.С.