ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №495/1898/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6421/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря -Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2020 року, постановлене під головуванням судді Прийомової О.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзив на позов, відповідь на відзив та рух справи в суді першої інстанції

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі- Білгород-Дністровський МВДРАЦС), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача,: виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 , в якомупросив поновити строк звернення до суду з позовом та визнати недійсним актовий запис № 29 від 18 червня 2001 року про встановлення батьківства ОСОБА_1 , складеного відділом відділом реєстрації актів громадянського стану по м.Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського Білгород-Дністровського міського управління юстиції в Одеській області (далі відділ ДРАЦС), за спільною заявою батьків про визнання батьківства від 18 червня 2001 року щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що він перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 з середини 2000 року по 2002 рік. У цих відносинах народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після виписки дитини з пологового будинку, 29 травня 2001 року відділом ДРАЦС, на підставі медичної довідки з пологового будинку, зареєстровано її народження як ОСОБА_4 , актовий запис №29 від 18 червня 2001 року, та видано свідоцтво про народження дитини.

Зазначав, що зі сторони ОСОБА_2 та її сім`ї на нього здійснювався тиск щодо реєстрації шлюбу та реєстрації дитини на прізвище ОСОБА_1 .

За таких обставин він та ОСОБА_2 звертались до відділу ДРАЦС, де їм було відмовлено у видачі свідоцтва про народження дитини, де б батьком був записаний він.

Відмова зокрема була пов`язана з тим, що він був громадянином Республіки Молдова, а вирішити вказане питання у відповідному органі з реєстрації шлюбу з іноземцями в м.Одесі не вийшло за відсутністю коштів та необхідних документів.

20 грудня 2017 року Білгород-Дністровським МВДРАЦС йому було видано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 0.

Із його змісту він дізнався про те, що 18 червня 2001 року відділом ДРАЦС внесено актовий запис № 234 та зміни до відомостей актового запису на підставі актового запису про встановлення батьківства № 29 від 18 червня 2001 року та зазначено відомості про нього як батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважав, що підстав для внесення актового запису про встановлення батьківства від 18 червня 2001 року не було, його особу встановлено не було, так як документів підтверджуючих громадянство не було.

Посилаючись на те, що:

-ним особисто не надавалась документально підтверджена інформація про обставини та підстави внесення актових записів про визнання батьківства № 29 від 18 червня 2001 року та про народження № 234 від 18 червня 2001 року, в яких його зазначено батьком дитини ОСОБА_3 , що він є громадянином України;

-він не приймав участі у визнанні батьківства через відділ ДРАЦС 18 червня 2001 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

позивач просив задовольнити його вимоги.

Крім того, посилаючись на те, що про зміст витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін йому стало відомо 20 грудня 2017 року ОСОБА_1 просив поновити йому строк на для звернення до суду з позовом (т.1а.с.2-4,27-29,83-84).

У відзиві на позов третя особа: ОСОБА_2 просила відмовити у позові, оскільки вимоги позивача, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. (т.1а.с.98-103).

02 листопада 2018 від ОСОБА_2 надійшла заява про застосування строків позовної давності (т.1а.с.144-146).

У відповіді на пояснення ОСОБА_2 позивач просив відхилити письмові пояснення третьої особи та позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові (т.1а.с.147-148).

14 листопада 2018 року надійшли письмові заперечення ОСОБА_1 проти задоволення заяви ОСОБА_2 про застосування позовної давності, в якій він посилався на те, що дізнався, що є батьком ОСОБА_3 лише 20 грудня 2017 року, тому це є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (т.1 а.с.152-153).

14 листопада 2018 року ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було призначено судово - почеркознавчу експертизу, яка призначена Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз (т.1а.с.160-162).

02 березня 2020 року за клопотанням позивача ухвалою цього ж суду провадження по справі поновлено (т.1а.с.218).

Ухвалою суду від 12 травня 2020 року замінено первісного відповідача на Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) т.2а.с.11.

16 грудня 2020 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті (т.2а.с.38-39).

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2020 року в позові відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довів обставини, на які посилався як на обґрунтування своїх позовних вимог (т.2а.с.43-48).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Доводи апеляційної скарги зокрема зводяться до того, що суд першої інстанції надав помилкову оцінку обставинам, якими він обґрунтував свої вимоги, та доказам, якими він підтвердив вказані обставини (т.2 а.с.52-63).

Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники процесу не скористались.

Сторони, треті особи та їх представники в судове засідання, призначене на 25 травня 2021 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 0 від 20 грудня 2017 року, 18 червня 2001 року відділом ДРАЦС внесено зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі актового запису про встановлення батьківства №29 від 18 червня 2001 року, де змінено прізвище дитини згідно відомостей про батька на ОСОБА_3 , та видано нове свідоцтво про народження (т.1а.с.5,8).

09 липня 2001 року ОСОБА_2 видано довідку з відділу ДРАЦС за № 92/05-103, про те, що ОСОБА_1 визнаний батьком дитини ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реєстрація проведена відповідно до ст.158 КпШС України (т.1а.с.9).

Окрім того, видано свідоцтво про встановлення батьківства (повторно), серії НОМЕР_1 , яке видано 16 грудня 2009 року, що є підтвердженням батьківства ОСОБА_1 над дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с.10).

Згідно листа-відповіді №978/54-21 від 13 березня 2018 року, виданого Білгород-Дністровський МВДРАЦС, актовий запис №234 від 18 червня 2001 року про народження ОСОБА_3 , складений відділом ДРАЦС за заявою ОСОБА_1 (що підтверджується підписом в гр. 19 актового запису), відомості про батька вказано відповідно до ст.126 СК України (ст.53 КпШС, який втратив чинність 27 липня 2010 року), а саме на підставі актового запису про встановлення батьківства № 29 від 18 червня 2001 року, складеного відділом ДРАЦС за спільною заявою батьків про визнання батьківства від 18 червня 2001 року, що підтверджується підписами обох батьків в вищевказаному актовому записі. На підтвердження особи ОСОБА_1 надано тимчасове посвідчення на проживання НОМЕР_2 , видане ВПР і УМВС України в Одеській області (т.1а.с.184).

У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів від 08 червня 2018 року, з Білгород-Дністровського МВДРАЦС надійшли належним чином завірені копії актових записів: про народження № 234 від 18 червня 2001 року та про встановлення батьківства № 29 від 18 червня 2001 року, складені відділу ДРАЦС на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с.68,69,70,179).

Так, згідно запису акта про встановлення батьківства № 29 від 18 червня 2001 року у розділі 14: документи, що посвідчують особу батьків, дійсно міститься посилання на ідентифікацію батька тимчасове посвідчення на проживання НОМЕР_2 видане ВПР і УМВС України в Одеській області від 17 березня 2000 року (т.1а.с.70,179).

У розділі 15 зазначено підставу запису про встановлення батьківства: спільна заява батьків від 18 червня 2001 року, а також містяться особисті підписи матері ОСОБА_2 та батька ОСОБА_1 (т.1а.с.70- зворот,179-зворот).

Також, у записі акта про народження № 234 від 18 червня 2001 року, у якому закреслено прізвище дитини ОСОБА_5 та записано прізвище батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі запису акту про встановлення батьківства № 29 від 18 червня 2001 року, складеного відділом ДРАЦС (т.1а.с.69).

У розділі 19 запису акта про народження № 234 від 18 червня 2001 року також наявний особистий підпис батька ОСОБА_1 (т.1а.с.69).

Згідно матеріалам справи, на підставі клопотання представника позивача ухвалою суду від 14 листопада 2018 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у спільній заяві батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання батьківства від 18 червня 2001 року, самим ОСОБА_1 чи іншою особою?

- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у записі Акту про встановлення батьківства №29 від 18 червня 2001 року, в графі 15 «підпис батька» та в графі 16 самим ОСОБА_1 чи іншою особою?

Проведення судової почеркознавчої експертизи було доручено судовим експертам Одеського науково дослідного інституту судових експертиз (т.1а.с.158-159).

26 листопада 2019 року справа повернута до суду, оскільки вартість експертизи не сплачено позивачем (т.1а.с.203).

У відповідності до листа від 21 грудня 2018 року з Білгород-Дністровського МРВДРАЦС повідомлено, що спільна заява батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання батьківства від 18 червня 2001 року була знищена за закінченням строків її зберігання (5 років) відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2013 року № 2804/5 «Перелік документів, що створюються у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, зі строком їх зберігання» (т.1а.с.167).

На виконання ухвали суду від 31 березня 2020 року з державного архіву Одеської області надійшла відповідь № 1038/05-20 від 05 травня 2020 року, згідно якої відповідно до п.3.9 розділу ІІ Правил роботи архівних установ України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08 квітня 2013 року № 656/5 та п.1 розділу V Порядку умов і строків зберігання книг державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 30 грудня 2013 року №2804/5, відділи ДРАЦС передають на постійне зберігання до державного архіву книги реєстрації актів цивільного стану після закінчення 75 років їхнього зберігання у відділах ДРАЦС. Інші документи відділів ДРАЦС до державного архіву не надходять. У зв`язку із зазначеним, не можливо надати витребувану спільну заяву батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання батьківства від 18 червня 2001 року, яка перебувала у відділі ДРАЦС (т.2 а.с.12).

При цьому, згідно відповіді з Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) № 1480/60-20 від 29 квітня 2020 року вбачається, що відповідно до перевірки проведеної по наявним матеріалам справ, які знаходяться у відділі на зберіганні, спільної заяви батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення батьківства не виявлено.

Водночас у відповіді повідомлено, що немає можливості підтвердити факт передачі відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м.Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського МУЮ спільної заяви батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про встановлення батьківства на зберігання до відділу ДРАЦС у зв`язку з утворенням у 2011 року Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, так відповідно Акту від 30 грудня 2011 року про приймання-передачу документів та майна відділів державної реєстрації актів цивільного стану по Білгород-Дністровському району та по м.Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області не зазначено, які саме справи передавались(т.1а.с.230-231).

Разом з наданою відповіддю Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відповідачем приєднано Акт № 1 від 08 квітня 2014 «Про виділення і знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню», зокрема знищено журнал реєстрації заяв про визнання батьківства (термін зберігання 3 роки).

Згідно Акту-приймання передачі з відділу ДРАЦС до Білгород-Дністровського МВДРАЦС передавали справи тривалого зберігання (понад 10 років) у кількості 78 шт. (т.1а.с.232-239).

Тому встановити чи передавалась спільна заява батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Білгород-Дністровського МВДРАЦС на теперішній час неможливо.

Разом з тим, листом № 5329/54-24 від 21 грудня 2018 року Білгород - Дністровським МРВДРАЦС підтверджено, що спільна заява батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання батьківства від 18 червня 2001 року була знищена за закінченням строків її зберігання (т.1а.с.213).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду позивач посилався на те, що свого батьківства над дитиною не визнає, та участі у визнанні батьківства через відділ реєстрації актів громадянського стану по м. Білгород - Дністровський Білгород - Дністровського МУЮ в Одеській області від 18 червня 2001 року щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приймав.

Відповідно до п.1 Прикінцевих положень СК України 2004 року, цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року і за загальним правилом застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Як вбачається з п.п.1,2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дiї законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч.1 ст.58 Конституції України ) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, якi виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав i обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Цi права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. При розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що вiдповiдно до п.2 розд. VII «Прикiнцевi положення» СК норми законодавства, якi регулювали шлюбно - сiмейнi правовідносини, втратили чинність iз 01 сiчня 2004 року, за винятком норм розд.V «Акти громадянського стану» Кодексу про шлюб та сім`ю України (далi - КпШС), якi зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону. Оскільки підстави для визнання батьківства за рушенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно вiдрiзняються вiд підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Тобто, з 01 січня 2004 року набрав чинності СК України, у зв`язку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ щодо батьківства, слід виходити з дати народження дитини, тому якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно застосовувати норми КпШС України.

Згідно ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років.

Як вбачається з матеріалів справи, запис даних позивача, як про батька дитини, було вчинено від 18 червня 2001 року, а з позовом позивач звернувся до суду 07 березня 2018 року, тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КпШС України(в редакції 1969 року).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно копії актового запису про народження №234, зробленого 18 червня 2001 року відділом ДРАЦС, ОСОБА_5 (закреслено) ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Білгород-Дністровський, Одеської області, її матір`ю зазначена ОСОБА_2 , а батьком - ОСОБА_1 . Підстава запису відомостей про батька є актова запис про встановлення батьківства №29 від 18 червня 2001 року. При цьому в актовому запису ОСОБА_2 та ОСОБА_1 особисто поставили свій підпис(т.1а.с.69).

Згідно копії актового запису про встановлення батьківства №29 , зробленого 18 червня 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції в Одеської області вбачається, що ОСОБА_1 визнаний батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у ОСОБА_2 . Підставою зазначеного запису про встановлення батьківства стала спільна заява батьків дитини - батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина Молдови та матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, про що свідчать їх особисті підписи в актовому записі, особа батька перевірена відповідно до тимчасового посвідчення на проживання в Україні, яка видана 17 березня 2000 року (т.1а.с.70,179).

Вказані актові записи підтверджують, що при їх складані був присутній батько дитини - ОСОБА_1 , особа якого була встановлена відповідно до тимчасового посвідчення на проживання в Україні та засвідчено його особистим підписом на актовому запису.

Таким чином, 18 червня 2001 року відділом ДРАЦС за участю особисто батька дитини ОСОБА_1 внесено зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі актового запису про встановлення батьківства № 29 від 18 червня 2001 року, де змінено прізвище дитини згідно відомостей про батька на ОСОБА_3 та видано нове свідоцтво про народження.

Актовий запис від 18 червня 2001 року № 29 вчинений на підставі спільної заяви батька ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 , про що свідчать підписи батька та матері в актовому записі (т.1а.с.179).

Окрім того, видано свідоцтво про встановлення батьківства (повторно) серії НОМЕР_1 , яке видано 16 грудня 2009 року, що є підтвердженням батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с.10,105).

Вказана інформація також підтверджена витягом №0 із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про встановлення батьківства від 18 червня 2001 року, в якому зазначено що відомості про дитину- ОСОБА_5 змінено на- ОСОБА_7 (т.1а.с.5).

18 червня 2001 року відділом ДРАЦС видано свідоцтво про народження НОМЕР_3 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за актовим записом №234, в якому батькам вказано ОСОБА_1 та матерю ОСОБА_2 (т.1а.с.104).

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

За інформацією із Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року відкрито провадження по справі ( №495/6108/17) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, в якій він просив виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису №234 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 вересня 2017 року ухвалою суду по справі за заявою позивача ОСОБА_1 було призначено судово-генетичну експертизу.

Ухвалою цього суду від 25 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства залишено без розгляду, оскільки 25 квітня 2018 року від представника позивача до суду надійшла заява про залишення позовних вимог позивача без розгляду, так як експертиза визначила, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є біологічною донькою ОСОБА_1 (т.1а.с.120-122).

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить про те, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2017 року відкрито провадження по справі(№495/4191/17) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 (т.1а.с.117).

Заочним рішенням від 22 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаним рішенням встановлено, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву від 21 червня 2018 року, згідно якої зазначив, що бажає приймати участь у подальшому вихованні дитини. Також судом встановлено, що за рішенням суду він сплачував частково аліменти на утримання дитини.

Ухвалою суду цього суду від 25 вересня 2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 серпня 2018 року по справі за позовом про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення(т.1а.с.123-128).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2017 року ОСОБА_1 звертався із заявою до голови виконавчого комітету Мологівської сільради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якій заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , оскільки вона є його єдиною дитиною і єдиною донькою (т.1а.с.118-119).

Таким чином ОСОБА_1 визнавав своє батьківство відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому він є батьком дитини.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо відсутності оригіналу спільної заяви від імені ОСОБА_1 на підставі якої були внесені зміни в актову запис стосовно батьківства, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи належними доказами, які свідчать про те, що ОСОБА_1 тривалий час визнавав своє батьківство відносно доньки, відмовився від позову, в якому сам оспорював батьківство відносно дитини, погодившись з тим, що він є батько дитини..

Крім того, згідно з вимогами ст.56 КпШС України, чинного станом на 18 червня 2001 року, особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народження, має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Разом з тим, ОСОБА_1 протягом встановленого законом строку після внесення актового запису 18 червня 2001 року про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із вимогами щодо оспорювання цього запису не звертався, а звернувся до суду з позовом лише у серпні 2017 року, який залишено без розгляду за його заявою, оскільки експертиза визначила, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є його біологічною донькою(т.1а.с.120-122).

Тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не надано оригінал спільної заяви про встановлення батьківства, яка знищена за закінченням строків її зберігання незаконно, в зв`язку з чим актовий запис про встановлення батьківства підлягає визнанню недійсним є необґрунтованими, оскільки не мають значення для правильного вирішення даної справи по суті, так як спростовуються наданими копіями актових записів про народження та встановлення батьківства в яких позивач власноручно розписався,підтвердив своє батьківство відносно дитини і вказані актові записи складались за наявності спільної заяви батьків в їх присутності.

При цьому власноручні підписи ОСОБА_1 на актових записах про народження та про встановлення батьківства ним не спростовані, призначена судом експертиза повернута до суду в зв`язку з її несплатою.

При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Оскільки позовні вимоги позивачем не доведено, тому суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у позові з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Крім того, звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 не надав суду належних обґрунтувань щодо того, чим порушено, оспорено або не визнано його права, свободи чи інтереси внаслідок існування відомостей щодо його батьківства у актовому записі про встановлення батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на час розгляду справи в апеляційному суді досягла повноліття та батьківство відносно якої позивач визнавав, заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Більш того, заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської областівід 22 серпня 2018 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане рішення не оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному порядку, та набрало законної сили.

З огляду на викладене, позивач не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.

Головуючий

Судді :