ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року

м.Суми

Справа №591/6476/19

Номер провадження 22-ц/816/615/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2021 року, у складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення частини витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Свої вимоги мотивував тим, що він та його колишня дружина ОСОБА_2 є співвласниками двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в якій відповідач не проживає з січня 2015 року та не несе витрат по утриманню належного їй житла.

Зазначав, що на воду та світло у квартирі встановлені лічильники, їх споживання відбувається без участі відповідача, тому, уточнивши позов (а.с. 92, 107), просив стягнути з ОСОБА_2 , як власника половини квартири, половину витрат за надані послуги з централізованого опалення та половину квартплати, що становить 26470,35 грн, також через прострочення виконання зобов`язання стягнути 3% річних у сумі 2715,49 грн, а всього 29185,84 грн.

Крім того, просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 768 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 4800 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини витрат з оплати житлово-комунальних послуг задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину понесених витрат на утримання спільної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням трьох процентів річних, у розмірі 29185,84 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: 768,40 грн судового збору та 3400,00 грн витрат за надання правової допомоги, а всього 5568,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що рішенням суду за нею дійсно визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , однак через перебування цієї квартири в іпотеці Сумського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжного житлового будівництва», вона не може зареєструвати своє право власності. Зазначає, що позивач не погоджується на жодні з її пропозицій встановити порядок користування квартирою, її продаж або сплату одним із співвласників майна його частини іншому співвласнику. Доводить, що не проживає у квартирі з 2015 року, а тому не могла використовувати послуги, частину вартості яких позивач просить з неї стягнути.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Кузнєцов А.С. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Вказує, що відповідач, як співвласник квартири, в силу положень ст. ст. 322, 360 ЦК України несе обов`язок по утримання квартири відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Плата за централізоване опалення та за обслуговування багатоквартирного будинку нараховується згідно площі квартири незалежно від фактичного проживання у ній власників, а оплата за інші послуги здійснюється позивачем самостійно відповідно до показників лічильників. Також просить стягнути з ОСОБА_2 1750 грн витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 29185,84 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2019 року: 1921 грн х 100 = 192100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 вересня 2000 року по 05 червня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9).

Під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці Сумського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжного житлового будівництва», як збудована за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту (а.с. 10-15).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 листопада 2017 року, справа № 591/6465/15-ц, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності за кожним на 1/2 частку квартири площею 62,4 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 16-17).

Згідно оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з травня 2015 року по травень 2019 року сплачено 5559,02 грн з оплати на утримання багатоквартирного будинку.

Згідно оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з січня 2015 року по травень 2019 року сплачено 35871,24 грн з оплати на централізоване опалення.

Згідно обігової відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2020 року сплачено 9371,23 грн за опалення.

Згідно оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2019 року по 31.07.2020 року за квартплату сплачено 4165,15 грн.

З відрахуванням вже врахованого періоду у попередніх відомостях загальний обсяг витрат позивача складає 52940,70 грн.

Також позивачем надано розрахунок суми збитків, спричинених йому несплатою половини комунальних платежів на утримання спільної квартири, а саме: 3% річних 2715,49 грн (а.с. 23-24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ст.ст. 322, 360 ЦК України кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна, та дійшов висновку, що позивач, як боржник, який виконав солідарний обов`язок має право на зворотну вимогу до відповідача, як солідарного боржника, у рівній частці. При цьому вказав про право позивача на отримання від відповідача передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних від суми її заборгованості перед іншим співвласником квартири, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 360 ЦК України cпіввласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Оплата за отриману теплову енергію (централізоване опалення) та квартирна плата з обслуговування багатоквартирного будинку нараховується згідно площі квартири незалежно від фактичного у ній проживання її власників. Всі інші платежі, зокрема, використання холодної, гарячої води, природного газу, електричної енергії здійснюються відповідно до нарахованих показів встановлених в квартирі лічильників.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка, зокрема, є власником (співвласником) нерухомого майна.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що вони являються співвласниками квартири АДРЕСА_1 , і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Послуги з централізованого опалення та обслуговування багатоквартирного будинку надаються співвласникам квартири ТОВ «Сумитеплоенерго», ТОВ КК «Коменерго Суми», які нараховують оплату за надані послуги по затверджених тарифах відповідно до площі квартири.

За таких обставин, грошова сума нарахованої оплати за вказані житлово-комунальні послуги, надані обслуговуючими організаціями, має бути розділена між співвласниками квартири відповідно до їх часток у праві власності на квартиру, а саме по 1/2 кожному.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг у зв`язку з непроживанням у квартирі з 2015 року та неспоживання цих послуг, не заслуговують на увагу, оскільки кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

У такому випадку, співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес)). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року, справа № 592/3181/16-ц.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неможливість зареєструвати своє право власності на 1/2 частину квартири, не впливає на правильність висновку суду першої інстанції.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття права власності на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно, визнаного за позивачем на підставі судового рішення, а також внесення відповідних записів до Державного реєстру прав може бути предметом позову в іншій справі.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення частини витрат з оплати житлово-комунальних послуг із ОСОБА_2 , як співвласника квартири, та встановивши факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання по сплаті вказаних платежів застосував відповідальність у вигляді стягнення трьох процентів річних у поряду ч. 2 ст. 625 ЦПК України.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

При відмові у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 133, ст. 137, ч. ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України, підлягає задоволенню клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцова А.С. про компенсацію витрат позивача на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в апеляційному суді правнича допомога позивачу ОСОБА_1 надавалась адвокатом Кузнєцовим А.С. на підставі укладеного договору № 06/07 про надання правової допомоги від 06 липня 2020 року та ордеру від 10 липня 2020 року.

Згідно із складеним адвокатом Кузнєцовим А.С. та ОСОБА_1 актом виконаних робіт № 14/08-222.04 від 23 квітня 2021 року, у період з 19 квітня 2021 року по 22 квітня 2021 року за Договором № 06/07 від 06 липня 2020 року адвокатом були надані юридичні послуги: ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, надання консультації та формування правової позиції 30 хв.; складання відзиву на апеляційну скаргу 1 год. 45 хв. Загальна сума, яку належить сплатити за виконану роботу складає 1750 грн і підтверджується наведеним розрахунком.

ОСОБА_1 сплатив адвокату Кузнєцову А.С. вказану суму 1750 грн, як оплату за послуги, призначення платежу плата за рах. 14/08-222.04 від 23.04.2021.

Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, затрачений на надання таких послуг, що підтверджено належними доказами, колегія суддів вважає, що понесені позивачем ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу підлягають компенсації за рахунок відповідача у розмірі 1750 грн.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1750 грн компенсації судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук