Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1021/21
Провадження № 2/945/728/21
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря судового засідання Карабут В.В., представника позивача Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості Ковришкіної О.О.; представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

17 червня 2021 року Миколаївська районна філія Миколаївського обласного центру зайнятості (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення боргу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 04 червня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного центру зайнятості, з метою працевлаштування. 04 червня 2020 року відповідачу ОСОБА_1 надано статус безробітної і з 04 червня 2020 року їй призначена допомога по безробіттю, яку вона мала отримувати у період з 04 червня 2020 року по 29 травня 2021 року, включно.

Позивач зазначив, що при проведенні позивачем обміну даними з Центральним об`єднаним управлінням пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, позивачем було з`ясовано, що у 2010 році відповідачу ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років, яку вона отримувала до липня 2014 року, так як з липня 2014 року вона була працевлаштована на тій самій посаді.

Відповідно до п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку пенсій відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058 - IV Про загальнообов`язкове державно пенсійне страхування, затвердженого постановою правління пенсійного фонду України від 25 лютого 2005 року № 22 - 1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року № 1566/1184 (зі змінами), у разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється; поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Позивач вказував у позовній заяві на те, що 03 червня 2020 року відповідач ОСОБА_1 була звільнена з роботи та 04 червня 2020 року повинна була звернутися до відділення пенсійного фонду України щодо поновлення їй пенсії за вислугу років, при цьому, переслідуючи, на думку позивача, корисливі мотиви, вона звернулася до Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості з метою отримання статусу безробітної та отримання допомоги по безробіттю. Також позивач зазначив, що при зверненні до Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості позивачем ОСОБА_1 подано заяву про надання їй статусу безробітної, в якій вона зазначила, що не відноситься до зайнятого населення та не має інших доходів, передбаченних чинним законодавством. Тобто, свідомо надала недостовірні відомості.

На звернення позивача до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо надання інформації стосовно перебування ОСОБА_1 на обліку в якості пенсіонерки та отримання нею пенсії, позивачу Головним управлінням пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомлено, що з 04 червня 2021 року ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії. У зв`язку з чим, позивач ОСОБА_1 не мала права перебувати на обліку в центрі зайнятості у якості безробітної та отримувати допомогу по безробіттю.

Водночас позивач вказував на те, що відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, при цьому відповідач ОСОБА_1 цього не зробила.

Виходячи з викладених вище обставин, позивач зазначав, що з 2010 року, з моменту призначення відповідачу ОСОБА_1 пенсії, вона не мала жодних законних підстав перебувати на обліку та отримувати допомогу по безробіттю у Державній службі зайнятості. При цьому, за період перебування відповідача ОСОБА_1 на обліку, з 04 червня 2020 року по 28 лютого 2021 року, вона отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 66615 грн. 88 коп.

Вказану суму позивач просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2021 року вказану вище позовну заяву Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості прийнято до розгляду, у цивільній справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні.

19 серпня 2021 року ОСОБА_1 подано відзив на позов, у якому ОСОБА_1 заперечувала проти позову та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Також, 19 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що позовна заява подана Миколаївською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості за підписом директора, при цьому, Миколаївська районна філія Миколаївського обласного центру зайнятості є відокремленим підрозділом юридичної особи Миколаївського обласного центру зайнятості, а тому сама по собі, не є стороною у справі та не має цивільно - процесуальної дієздатності. У зв`язку з викладеним вище, відповідач просила залишити позов без розгляду.

28 жовтня 2021 року позивачем Миколаївською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області подано пояснення до позовної заяви, у яких позивач вказував на ті самі обставини, які ним були зазначені у позовній заяві, поданій до суду 17 червня 2021 року.

У судовому засіданні представник позивача Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості Ковришкіна Олександра Олегівна зазначила, що в її посадовій інструкції передбачені повноваження на ведення претензійно - позовної роботи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала, подане 19 серпня 2021 року позивачем ОСОБА_1 клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та просила його задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні представника Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості та представника відповідача Тхір Ірини Ярославівни, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

У Цивільному кодексі України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер.

У частині 1 статті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Згідно з положеннями п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1) ч. 1 ст. 186, п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких позивачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, якою пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Миколаївська районна філія Миколаївського обласного центру зайнятості є відокремленим підрозділом юридичної особи - Миколаївського обласного центру зайнятості.

У даній справі позов пред`явлено до відповідача директором відокремленого підрозділу юридичної особи. Інтереси у суді представляє представник, який діє на підставі довіреності, виданої директором відокремленого підрозділу юридичної особи.

Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. Від імені юридичних осіб має право виступати тільки керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно - правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно - правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких позивачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, якою пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Оскільки у даній справі позивачем виступає Миколаївська районна філія Миколаївського обласного центру зайнятості, яка не є юридичною особою та не наділена цивільною процесуальною дієздатністю і не може виступати стороною у цивільному процесі, суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

З огляду на викладене, клопотання відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду слід залишити без задоволення.

Керуючись п. 1) ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 260 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду, - залишити без задоволення.

Провадження у цивільній справі № 945/1021/21 за позовом Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення боргу, - закрити.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова

07.12.2021