Справа №428/2394/21
Провадження №2/428/871/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Голуб Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 10.07.2017 року припинив трудові відносини з відповідачем на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 38726,34 грн.

23.04.2019 року був виданий судовий наказ про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Про виконання судового рішення він дізнався лише 03.02.2021 року, коли прийшов до банківської установи та отримав за банківською карткою грошові кошти. Таким чином, відповідач за період з 10.07.2017 року по 11.11.2020 року не сплачував йому заборгованість по заробітній платі.

Розмір середнього заробітку за період з 10.07.2017 року по 03.02.2021 року становить 291300,96 грн.

Просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 10.07.2017 року по 03.02.2021 року становить 291300,96 грн.

23.03.2021 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

05.04.2021 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

27.04.2021 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» по 10.07.2017 року, включно.

Трудові відносини припинились 10.07.2017 року за власним бажанням позивача. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією витягу з наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 10.07.2017 року №0257-КП(ув).

На момент звільнення ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі становила 38726,34 грн., про стягнення якої 20.06.2019 року був виданий судовий наказ.

Оглядом електронних доказів, наданих АБ «Кліринговий дім», встановлено, що ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» виплатило позивачу борг по заробітній платі 05.11.2020 року в сумі 15000 грн., 10.11.2020 року в сумі 5000 грн., 11.11.2020 року в сумі 18726,34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач був звільнений 10.07.2017 року, в цей день він знаходився на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі, тобто за період з 11.07.2017 року по 10.11.2020 року, включно, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Середньогодинна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становить 40,73 грн., а середньомісячне число робочих годин 158,5 год., що підтверджується довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №40112 від 12.02.2021 року.

Загальна кількість робочих годин за період з 11.07.2017 року по 10.11.2020 року, включно, становить 6347,5 год., яка складається з кількості робочих годин за 15 робочих днів затримки у липня 2017 року (158,5 год. : 21 робочий день у липні 2017 року х 15 робочих днів затримки = 113,2 год.), за 39 повний місяць затримки з серпня 2017 року по жовтень 2020 року (158,5 год. х 39 місяць = 6181,5 год.) та за 7 робочих днів затримки у листопаді 2020 року (158,5 год. : 21 робочий день у листопаді 2020 року х 7 робочих днів затримки = 52,8 год.).

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 258533,68 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 40,73 грн. х 6347,5 год. = 258533,68 грн.).

При цьому позивач неправильно зробив розрахунок середнього заробітку помилково включивши до періоду розрахунку 10.07.2017 року та період з 11.11.2020 року по 03.02.2021 року. Суд відзначає, що 10.07.2017 року є днем звільнення, а тому до періоду, за який розраховується середній заробіток не включається, т.я. обчислення періоду починається з дня, наступного за днем звільненням. 11.11.2020 року відповідач в повному обсязі виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, а тому останнім днем періоду, за який обчислюється середній заробіток, є 10.11.2020 року, тобто останній день затримки розрахунку, оскільки 11.11.2020 року порушення трудових прав позивача вже припинилось.

Разом з тим, встановивши вину відповідача у порушенні трудових прав позивача та перевіривши обґрунтованість розміру позовних вимог, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Слід відзначити, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вищевказана позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 08 листопада 2017 року по справі № 6-1626цс17, а також із постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 373/908/16-ц. Крім того, аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 вказано, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Слід відзначити, що встановлені статтею 233 КЗпП України строки, є строками звернення до суду, а не строками позовної давності, у зв`язку із чим такі строки звернення до суду мають перевірятися та застосовуватися судом з власної ініціативи.

В позовній заяві позивач зазначає, що про виконання судового рішення і виплату заборгованості по заробітній платі відповідачем він дізнався лише 03.02.2021 року, коли прийшов до банківської установи та отримав за банківською карткою грошові кошти.

Водночас у позові позивач також зазначає, що відповідач не сплачував йому заборгованість по заробітній платі за період з 10.07.2017 року по 11.11.2020 року.

Зазначене свідчить про те, що позивачу було достовірно відомо про те, що 11.11.2020 року відповідач виплатив йому борг по заробітній платі в повному обсязі.

Тобто 12.11.2020 року є днем, з якого починається облік тримісячного строку для звернення до суду позивача, який сплинув 11.02.2021 року. З цим позовом позивач звернувся до суду 19.03.2021 року, що підтверджується даними, зазначеними на поштовому конверті, тобто з пропуском тримісячного строку для звернення до суду.

При цьому позивач не вважає, що він пропустив строк для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, через що жодних доводів на підтвердження поважності причин пропуску строку не навів.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 7-13, 76-81, 89, 223, 258- 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, б. 5, .

Суддя Ж. І. Кордюкова