Справа № 428/2933/20
Провадження № 22-ц/810/154/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Луганської В.М., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Посохова І.С. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

06 квітня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 14.10.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6200,00 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. Станом на 12.03.2020 року відповідач має заборгованість у загальній сумі 77 583, 16 грн., яка складається з наступного: 5 084,36 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5084,36 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1971, 68 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 66356,49 грн. нарахована пеня, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3670,63 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не сплачує, що є порушенням прав АТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.10.2010 у розмірі 77 583,16 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 листопада 2020 року в позовних вимогах АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2010 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 , у графі 25 (заборгованість за пенею накопичувальним підсумком) зазначено, що станом на 12.03.2020 року існує заборгованість у сумі 66 356, 49 грн. При цьому з попередніх розрахунків наданих позивачем вбачається, що вказана сума заборгованості за пенею нарахована з 01.06.2013 року по 12.03.2020. Однак, суд вважав за необхідне у задоволенні даної позовної вимоги відмовити, оскільки на нарахування пені накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14.04.2014 року. Також, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2010 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 12.03.2020 року складає штрафи: 500, 00 грн. фіксована частина, 3 670, 63 грн. процентна складова. Отже, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування штрафів накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафів у сумі 500, 00 грн. та 3 670, 63 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначені суми нараховані позивачем при поданні даного позову до суду станом на 12.03.2020 року.

Доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати та задовольнити апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржниця дійсно користувалась банківськими послугами в АТ КБ „ПриватБанк, знімала кредитні кошти з метою придбання побутового електроприладу, виконувала дані вимоги, знову знімала кошти з кредитної картки та погашала відкриту кредитну лінію. Сальдо заборгованості за кредитом, станом на 31.05.2015 року становило 6381,16 грн. Але на користь „ПриватБанк, скаржницею сплачено 4820 грн., а заборгованість становить -1561,16 грн та на її думку дані гроші йшли на погашення штрафних санкцій, а тіло кредиту не зменшувалося, тому вона перестала сплачувати кошти на користь АТ КБ „ПриватБанк. З позовними вимогами скаржниця не згодна з наступних підстав: по перше - при підписанні заяви про приєднання до умов та правилам надання банківських послуг в АТ КБ „ПриватБанк» порушені права споживача скаржниці, які передбачені Законами України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних», у зв`язку із тим, що відповідачка неодноразово зверталась до відповідача з вимогою припинити порушення, однак вимоги залишились без задоволення. На думку скаржниці позивач скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема кредитор не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови перед укладенням так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Для позивача є обов`язком, визначеним законом, що являється істотною передумовою укладання кредитного договору, адже неналежне інформування позичальника може вплинути на його рішення про придбання або не придбання послуги з надання кредиту, а в подальшому і на сплату клієнтом платежів по кредитному договору. Скаржниця зазначає, що їй, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих позивачем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення її з вищенаведеною інформацією. На думку скаржниці позивач проігнорував вимоги законодавства, шо є однією з підстав визнання договору недійсним та вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Крім цього, працівник «ПриватБанку» не надав достовірної інформації, мотивуючи свої дії тим, що всі істотні умови договору їй роз`яснено, спонукаючи таким чином мене підписати договір якомога швидше. Дана заява містить безліч умов, які регулюються законодавством, з яким вона ніколи в житті не зустрічалась, тому не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови даної заяви, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті підписання даної угоди. Як зазначає скаржниця, вона не тільки не мала часу прочитати кредитний договір, а й не могла це зробити фізично, через дрібний та майже нечитаємий шрифт Заяви. При підписанні заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ,через неналежну інформованість з боку позивача та необізнаність, скаржниця не могла у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності, так як не було належним чином детально роз`яснено працівниками «ПриватБанку» їх умови. По друге- і саме головне, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. На думку скаржниці у її заяві від 14 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, скаржниця вважає, що вже закінчився строк позовної давності для вимог AT КБ „ПриватБанк про стягнення з неї неустойки (штрафу, пені). Згідно до наданих документів відповідачем- сальдо заборгованості за кредитом, станом 31.05.2015 року, становить - 6381,19 грн. Але, скаржницею на рахунок AT КБ „ПриватБанк було сплачено грошові кошти у розмірі 4820 грн, а саме: 24.12.2015 року-520 грн.; 12.01.2016 року -800грн.; 24.05.2017 року-1000 грн., 31.01.2017 року- 500 грн; 09.06.2017 року- 1000 грн., тобто скаржницею сплачено 4820 грн., а заборгованість становить -1561,16 грн. Сплачена скаржницею сума, на її думку підтверджується самим позивачем, який надав роздруківку руху коштів по договору клієнта ОСОБА_1 без номеру, станом на 16.03.2020 року. Таким чином скаржниця вважає, що у суду були відсутні підстави для стягнення заборгованості, з урахуванням позицій Верховного Суду викладених у вищевказаних постановах.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений ст. 360 ЦПК України не надходило, що не заважає розгляду справи.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. В судове засідання прибула відповідач та її представник.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що згідно з копією анкети-заяви б/н від 14.10.2010 року відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я в ПАТ КБ «Приватбанк» платіжну карту кредитку. У вказаній заяві зазначена назва кредитки «Універсальна», розмір кредитного ліміту зазначений 3000 грн.

Крім того 14.10.2010 відповідач ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, у т.ч. базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) та яка складає 3,0 %.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку б/н від 14.10.2010 року, підписаної відповідачем, вона погодилася з тим, що ця «Анкета-заява» разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг.

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 14.10.2010, термін дії 07/14; № НОМЕР_2 , дата відкриття 07.03.2012, термін дії 10/15; № НОМЕР_3 , дата відкриття 09.10.2015, термін дії 10/19; № НОМЕР_4 , дата відкриття 10.10.2015, термін дії 10/19; № НОМЕР_3 , дата відкриття 12.11.2015, термін дії 10/19, № НОМЕР_4 , дата відкриття 12.01.2016, термін дії 10/19.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 14.10.2010 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» станом на 31.05.2015 року становить 77 583, 16 грн., яка складається з наступного: 5 084,36 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5084,36 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1971, 68 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625, 66356,49 грн. нарахована пеня, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3670,63 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З наданої банком виписки по картковим рахункам відкритим ОСОБА_1 , відповідачка після отримання картки активно здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку у відповідні періоди, так і для придбання товарів та часткового погашення заборгованості по кредиту.

У своєму відзиві на позов відповідач не заперечує, що вона підписала угоду з ПАТ КБ «ПриватБанк», підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанк», отримала банківську картку та користувалася нею.

При цьому в судовому засіданні в суді першої інстанції було встановлено, що саме з доданими до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомилась відповідач ОСОБА_1 і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Але ж при складанні апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що їй не було надано належного часу для ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що АТ КБ «Приватбанк» не порушував приписів ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та повідомив ОСОБА_1 про умови кредитування.

Отже, між сторонами був безпосередньо укладений кредитний договір б/н від 14.10.2010 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, яка встановлює розмір відсотків за користування кредитом.

Щодо позовних вимог про стягнення фактично отриманих відповідачем коштів, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно з випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», яка надана позивачем, відповідач фактично отримала в АТ КБ «Приватбанк» і використала на власний розсуд грошові кошти у сумі 5 084, 36 грн.

Доказів на підтвердження протилежного ОСОБА_1 суду не надала.

Судом першої інстанції було встановлено, що зазначені грошові кошти відповідач банку не повернула, що порушує права позивача та за змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України надає йому право вимагати виконання боржником свого обов`язку в будь-який час шляхом звернення до суду з позовом про повернення фактично отриманої суми лише кредитних коштів у розмірі 5 084, 36 грн.

З урахуванням наведеного вище, судова колегія вважає позовні вимоги про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 5 084, 36 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до позовних вимог АТ КБ «Праватбанк» позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України. Однак як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.10.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 12.03.2020 сальдо за нарахованими відсотками накопичувальним підсумком на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України становить 1827,68 грн.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, судова колегія приходить висновку, що оскільки позивачем відсотки за користування кредитом нараховані в межах строку кредитування, та враховуючи встановлений договором розмір відсоткової ставки 36%, доказів належного виконання зобов`язання по сплаті кредиту відповідачем не надано, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України у розмірі 1 827, 68 грн.

Разом з тим, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, судова колегія не погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за пенею та штрафів, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Згідно з довідкою Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку № 4088 від 10.04.2020 року відповідач ОСОБА_1 з 18.10.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2010 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 , у графі 25 (заборгованість за пенею накопичувальним підсумком) зазначено, що станом на 12.03.2020 року існує заборгованість у сумі 66 356, 49 грн.

При цьому з попередніх розрахунків наданих позивачем вбачається, що вказана сума заборгованості за пенею нарахована з 01.06.2013 року по 12.03.2020.

Однак, судова колегія вважає за необхідне у задоволенні даної позовної вимоги відмовити, оскільки на нарахування пені накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14.04.2014 року.

Також, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2010 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 12.03.2020 року складає штрафи: 500, 00 грн. фіксована частина, 3 670, 63 грн. процентна складова.

Отже, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування штрафів накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафів у сумі 500, 00 грн. та 3 670, 63 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначені суми нараховані позивачем при поданні даного позову до суду станом на 12.03.2020 року.

Крім того, позивачем у позовній заяві зазначено, що він просить стягнути з відповідача штрафи, які нараховані відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, які позичальник зобов`язаний сплатити банку при порушенні ним строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів. Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, за який саме період нараховані ці штрафи відповідачу та який період вважається позивачем початком порушення відповідачем строків платежів та по якому саме з грошових зобов`язань. У зв`язку з цим суд вважає недоведеним той факт, що штрафи були нараховані не у період дії мораторію згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому не підлягають стягненню.

Доводи відповідачки про те, що сальдо заборгованості за кредитом, станом на 31.05.2015 року становило 6381,16 грн. але на користь „ПриватБанк, скаржницею сплачено 4820 грн., а заборгованість становить -1561,16 грн та на її думку дані гроші йшли на погашення штрафних санкцій, а тіло кредиту не зменшувалося, тому вона перестала сплачувати кошти на користь АТ КБ „ПриватБанк не є слушними так як розрахунок заборгованості за договором від 14.10.2010 містить графу сумма погашення за кредитом (а.с.5-10) і позивачем не заперечується факту часткової погашення заборгованості відповідачем, однак відповідно до наданого розрахунку існує загальний залишок заборгованості за наданим кредитом сумма якого не спростована відповідачем своїм розрахунком або іншими засобами.

Доводи апелянта стосовно необхідності використання судом практики Великої Палати ВС від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 не мають відношення до справи так як відповідачка не заперечувала факту особистого ознайомлення та підписання єю анкети заяви та довідки про умови кредитування (а.с.29-30).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.259,367,374,375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 11 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: