КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №758/4552/17
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/304/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довгополій А.В.

за участі: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Колесников ої Г.В.

представника відповідача-КаньовськогоР.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Колесникової Ганни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Подільського районного суду м. Києва Ларіонової Н.М.,

у цивільній справі № 758/4552/17 за позовом ОСОБА_3 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» про визнання недійсним і скасування наказу, визнання запису у трудовій книжці недійсним, зміну дати та формулювання звільнення, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСББ «Щекавиця» про визнання недійсним і скасування наказу, визнання запису у трудовій книжці недійсним, зміну дати та формулювання звільнення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він з 2015 року працював на посаді юриста в ОСББ «Щекавиця», згідно наказу № 41 від 02 червня 2015 року.

14 листопада 2016 року на підставі наказу № 48 його було звільнено із займаної посади згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Удень звільнення остаточно розрахунок з позивачем не було проведено, трудова книжка не видавалася.

12 грудня 2016року ОСОБА_3 звернувся до ОСББ «Щекавиця» з вимогою здійснення розрахунку та надіслати трудову книжку за вказаною у листі адресою.

Проте06 лютого 2017 рокувінотримав лист та наказ № 27/01/2-к від 27 січня 2017 року про звільнення з займаної посади за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважав своє звільнення незаконним та з урахуванням уточнень, просив суд: 1) визнати недійсним та скасувати наказ № 27/01/2-к від 27 січня 2017 року про звільнення його з посади юриста ОСББ «Щекавиця» за прогул без поважних причин, виданий Головою правління ОСББ «Щекавиця»; 2) визнати недійсним відповідний запис, внесений Головою правління ОСББ «Щекавиця» в трудову книжку позивача про звільнення з роботи у зв`язку з прогулами без поважних причин, відповідно до наказу № 27/01/2-к від 27 січня 2017 року; 3) зобов`язати Голову правління ОСББ «Щекавиця» внести відповідний запис в трудову книжку позивача про його звільнення за угодою сторін з 11 грудня 2016 року, відповідно до наказу № 48 від 14 листопада 2016 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, Колесникова Г.В. , яка діє в інтересах ОСОБА_3 ,подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила суд скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Посилаючись на порушеннясудом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСББ «Щекавиця» зазначив, що відповідачем було перевірено наявність оригіналу наказу від 14 листопада 2016 року № 48, але його не виявилось, і попереднім Головою правління він не передавався; в книзі реєстрації наказів такий наказ також не реєструвався. Вважали, що такий наказ міг бути виготовлений попереднім Головою правління ОСОБА_6. «заднім» числом, оскільки останній не передавав новому Голові правління печатку. Наказ від 27 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 за прогули без поважних причин підписаний Головою правління ОСОБА_5 , коли він мав повноваження, а звільнено позивача з дати, коли останній почав не виходити на роботу без поважних причин.

У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник відповідача не визнав доводів скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідачем видавався наказ № 48 від 14 листопада 2016 року, підписаний Головою правління ОСББ «Щекавиця» ОСОБА_6., відповідно до якого ОСОБА_3 надавалась відпустка з 21 листопада 2016 року з наступним звільненням з 11 грудня 2016 року на підставі ст.36 ч.1 КЗпП України, а тому позивачем не доведено вимог позову.

Проте погодитись із висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частина шоста ст.43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Крім того, пунктом шостим ст.51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Так судом при розгляді справи встановлено, що 02 червня 2015 року ОСОБА_3 був прийнятий на посаду юриста в ОСББ «Щекавиця», у відповідності до наказу № 41 від 02 червня 2015 року.

14 листопада 2016 року позивачем була подана заява про надання йому щорічної невикористаної відпустки за 2015-2016 рік, починаючи з 21 листопада 2016 року на 21 календарних днів, з подальшим звільненням за угодою сторін з 11 грудня 2016 року.

14 листопада 2016 року Голова правління ОСББ «Щекавиця» ОСОБА_6 був винесений наказ №48, згідно якого надано ОСОБА_3 невикористану щорічну відпустку за період роботи 2015-2016 рік з 21 листопада 2016 року на 21 календарних днів. Звільнено ОСОБА_3 з посади юриста ОСББ «Щекавиця» з 11 грудня 2016 року за угодою сторін за ст. 36 ч.1 КЗпП України.

Відділ кадрів ОСББ «Щекавиця» ознайомив ОСОБА_3 з наказом.

12 грудня 2016 року,з`явившись до ОСББ «Щекавиця» для розрахунку та отримання трудової книжки, позивачу було відмовлено та роз`яснено, що оригінал наказу №48 від 14 листопада 2016 року у відповідача відсутній.

На направлений до ОСББ «Щекавиця» лист із проханням провести з ним розрахунок та надіслати трудову книжку поштою, позивач у грудні 2016 року отримав відповідь про відсутність заяви про звільнення за власним бажанням.

03 лютого 2017 року позивачем був отриманий лист вих.№ 30/01-3 від 30 січня 2017 року та наказ №27 /01/2-к від 27 січня 2017 року про звільнення з посади юриста ОСББ «Щекавиця» з 16 січня 2016 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП (у зв`язку з прогулами без поважних причин).

Згідно наказу від 26 січня 2017 року № 26/01/2-к встановлена відсутність ОСОБА_3 на робочому місці без поважних причин та визнані днями прогулів у період роботи з 17 листопада 2016 року по 30 грудня 2016 року, а також за грубе порушення трудової дисципліни застосовано до позивача на підставі ст.147 п.2 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за ст.40 п.4 КЗпП України (за прогули без поважних причин), вважаючи датою звільнення та останнім днем роботи ОСОБА_3 16 листопада 2016 року.

Наказом від 27 січня 2017 року № 27/01/2-к ОСОБА_3 звільнено з роботи з 16 листопада 2016 року на підставі ст.40 п.4 КЗпП України у зв`язку з прогулами без поважних причин.

ОСОБА_3 у підтвердження доводів позову додав до позовної заяви копію наказу «Про надання відпустки та наступне звільнення» № 48 від 14 листопада 2016 року, який підписаним Головою правління ОСББ «Щекавиця» ОСОБА_6 із печаткою ОСББ «Щекавиця». У вказаній копії наказу міститься підпис ОСОБА_3 про його ознайомлення з відповідним наказом (том 1 а.с. 5).

У спростування позовних вимог представник відповідача зазначав, що відповідно до протоколу засідання правління ОСББ «Щекавиця» №16/11 від 16 листопада 2016 року було обрано нового голову правління ОСББ ОСОБА_5 з 17 листопада 2016 року.

Протоколом засідання правління ОСББ «Щекавиця» №21/11/1 від 21 листопада 2016 року було створено комісію з членів правління для прийому-передачі справ від колишнього голови правління ОСОБА_6 до нового голови правління ОСОБА_5 .

Відповідачем неодноразово було направлено попередньому голові правління ОСОБА_6 листи з вимогою передати справи новому голові правління, проте ці листи залишились без відповіді.

У зв`язку з відсутністю доступу до установчих документів, особистих документів працівників, інших документів та печаток ОСББ «Щекавиця» та спричиненими у зв`язку з цим незручностями, 23 грудня 2016 року головою правління ОСОБА_5. було подано заяву до Прокуратури Подільського району м. Києва про вчинення ОСОБА_6 щодо Об`єднання кримінального правопорушення передбаченого ст. 357 КК України (викрадення, привласнення, вимагання документів, штампів, печаток, заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем або їх пошкодження). Даний факт підтверджується відповідними документами.

Таким чином, вважали,що тривалий час правління, зокрема новообраний голова правління ОСББЩекавиця» не мав доступу до документації Об`єднання з причин, не залежних від нього, оскільки більшість документів (установчі документи, печатка, технічна документація по будинку, накази та договори, у тому числі, можливі накази про звільнення позивача) зникли з офісу Об`єднання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що наведені відповідачем обставини щодо зміни Голови Об`єднання та перешкоджання колишнім Головою ОСББ «Щекавиця» доступу до установчих документів не спростовують доводів позивача про його звільнення на підставі наказу «Про надання відпустки та наступне звільнення» № 48 від 14 листопада 2016 року, підписаним Головою правління ОСББ «Щекавиця» ОСОБА_6.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем вимог позову, оскільки відповідачем не спростовано наявність відповідного наказу про звільнення ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст.367 ЦПК України про часткове задоволення заявлених позовних вимог, а саме:

визнання недійсним наказу № 27/01/2-к від 27 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України.

визнання недійсним запису у трудову книжку ОСОБА_3 про звільнення з роботи у зв`язку з прогулами без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України) відповідно до наказу № 27/01/2-к від 27 січня 2017 року;

зобов`язання Голову правління ОСББ «Щекавиця» внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_3 про звільнення за угодою сторін з 11 грудня 2016 року (ч. 1 ст. 36 КЗпП України) відповідно до наказу № 48 від 14 листопада 2016 року;

Щодо вимог позивача в частині скасування наказу № 27/01/2-к від 27 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, так як є фактично виконанням доведеності вимог позивача.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов ОСОБА_3 задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, понесені при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3520,00 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката Колесникової Ганни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, за яким;

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

визнати недійсним наказ № 27/01/2-к від 27 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади юриста Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» за прогул без поважних причин виданий Головою правління ОСББ «Щекавиця»;

визнати недійсним відповідний запис внесений Головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» ОСОБА_5 в трудову книжку ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 про звільнення з роботи у зв`язку з прогулами без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України) відповідно до наказу № 27/01/2-к від 27 січня 2017 року;

зобов`язати Голову правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» () внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_3 за угодою сторін з 11 грудня 2016 року (ч. 1 ст. 36 КЗпП України) відповідно до наказу № 48 від 14 листопада 2016 року;

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» () на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3520 грн. 00 коп., як понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: