Справа № 579/24/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2021 року м.Кролевець

Кролевецький районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Придатка В.М.,

за участю секретаря судового засідання помічника судді Рудь О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Котлубай В.А.,

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради про визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, зміну формулювання причини звільнення, стягнення моральної шкоди та компенсації за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кролевецького районного суду Сумської області 06.01.2021 з позовом, у якому просив:

- визнати формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , за прогул одного дня без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпПУ неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству;

- визнати незаконним та скасувати наказ №96-ОД від 14.12.2020 «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 »;

- змінити формулювання звільнення ОСОБА_1 , вказавши формулювання звільнення - за власним бажанням у зв`язку з тим, що роботодавець не виконує законодавство про працю, в порядку п.3 ст. 38 КЗпП України;

- стягнути з відповідача на користь позивача . відшкодування моральної шкоди 5563,00 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу 6534,29 грн.;

- судові витрати покласти на рахунок відповідача.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 05.12.2018 працював у Комунальному підприємстві «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради (далі відповідач, КП «Кролевецька ЖЕК») на посаді інженера-енергетика з обслуговування та монтажу внутрішньо-будинкових мереж. З 07.02.2020 року, після звільнення слюсаря-електромонтажника ОСОБА_5 , позивач був змушений виконувати функції другого слюсаря-електромонтажника особисто, хоча це не входило до його посадових обов`язків. Крім того, з 05.04.2020 року у позивача закінчився строк дії посвідчення про перевірку знань з охорони праці, тобто він фактично втратив право на виконання робіт в електроустановках, однак і далі отримував завдання та доручення з виконання робіт такого характеру та був вимушений оформляти допуски слюсарів-електромонтажників до роботи, попри те, що мав прострочене свідоцтво та фактично не був повноважний на такі допуски згідно з законодавством. Відповідач, на порушення норм чинного законодавства про охорону праці, заходів до проходження перевірки знань з охорони праці як позивачем, так і підлеглим йому працівником, не вживав, на вакантну посаду слюсаря-електромонтажника працівника не прийняв, тим самим порушивши норми законодавства про охорону праці (ДНАОП 0.00-1.21-98 - п.1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.1, 2.3.3, 2.3.11). Окрім того, відповідачем, на порушення трудового законодавства, позивач регулярно залучався до робіт у вихідні та неробочі дні, при цьому фактично виконуючи роботи слюсаря-електромонтажника, як не входять до посадових обов`язків інженера-енергетика, а також роботи із дезінфекційної обробки приміщень та витребування заборгованих платежів за комунальні послуги з населення.

В силу викладеного 09.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням з 10 грудня 2020 року у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч.3 ст.38 КЗпП України). 10.12.2020 у вказаній заяві відповідачем було відмовлено з причин невизнання і заперечення відповідачем фактів порушень трудового законодавства. Наказом від 14.12.2020 позивача було звільнено позивача з 10.12.2020 за прогул одного дня без поважних причин згідно з ч.4 ст.40 КЗпП України.

Вважав звільнення таким, що здійснене з порушенням закону, тому просив стягнути також середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу (посилаючись на те, що неправильне формулювання причини звільнення зашкодило репутації позивача як робітника та завадило офіційному працевлаштуванню позивача) та відшкодувати завдану йому неправомірними діями відповідача моральну шкоду, яку у судовому засіданні просив стягнути у більшому розмірі, а саме 15960 грн. Заподіяну йому моральну шкоду вбачав у наступному: в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, що передували невиконання ним своїх договірних зобов`язань; у нехтуванні відповідачем законних прав позивача на належні умови праці; у використанні відповідачем свого домінуючого положення як роботодавця, що уможливило вчинення протиправних дій; через неправомірні та невідповідні трудовому законодавству дії роботодавця, у позивача виникли стійкі порушення сну і уваги, підвищення артеріального тиску, що викликало частий головний біль та болі в районі серця; через необхідність виконувати обов`язки слюсаря-електромонтажника позивач був змушений купувати за особисті кошти спецодяг, рукавиці тощо, був змушений придбати велосипед взамін того, що прийшов у непридатність через регулярне використання під час виїздів для виконання робочих завдань, при цьому відповідачем ці витрати не компенсувалися; через звільнення за порушення трудової дисципліни зазнала втрат репутація позивача.

Крім того, у відповіді на відзив на позовну заяву доповнив наступне. Позивач звертався до відповідача з питання порушень трудового законодавства в частині не дотримання правил охорони праці неодноразово, однак виключно усно. Підвищення окладів з 1 березня 2020 року відбулося не тільки для позивача, а для всіх працівників підприємства, тобто це не була додаткова оплата для керівника, змушеного виконувати роботу за вакантну посаду підлеглого. Подвійна оплата за роботу у вихідні та неробочі дні перестала проводитися з початку 2020 року, або ж відповідачем свідомо занижувалися показники фактично відпрацьованих годин. Робота за сумісництвом у вільний від основної роботи час не потребувала згоди відповідача по справі. Не проходження відповідачем перевірок дотримання стану трудового законодавства не означає автоматично відсутності і порушень в сфері охорони праці, крім того, відповідач змушував позивача продовжувати виконувати роботи за викликами, навіть знаючи, що запроваджено карантинні заходи і обмеження у роботі інших установ та підприємств.

Відповідач до початку розгляду справи звернувся з відзивом на позовну заяву, в якому просив у позові відмовити у повному обсязі, виходячи з такого:

- згідно п.2.7 посадової інструкції інженера-енергетика, саме на позивача було покладено обов`язок здійснювати контроль за додержанням правил з охорони праці, проте останній не звертався до підприємства про не додержання або не виконання законодавства про працю або про його порушення;

- робота у вихідні дні передбачалася не тільки для позивача, але і для інших працівників у відповідності до Положення про чергування, затвердженого на підприємстві;

- за роботу у вихідні дні позивач отримував подвійну оплату праці та за його бажанням відгули, крім того, мав можливість працювати за сумісництвом на КП «Кролевецьводоканал»;

- на підприємстві не проводився державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, відтак, порушень на підприємстві не допускалося;

- позивач, знаючи, що відповідач не визнає вчинення будь-яких порушень, а отже, і підстави для звільнення у порядку ч.3 ст.38 КЗпП України, не вийшов на роботу 11 та 14 грудня 2020 року;

- відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки законодавство про працю відповідачем не порушувалося, вина перед позивачем відсутня.

Крім того, у запереченні на відповідь на відзив доповнив, що позивач, не вийшовши на роботу 11 та 14 грудня 2020 року, усвідомлював, що у його заяві відмовлено, про що був повідомлений письмово, а також, що розрахунок із ним не проведений, трудова книжка не видана. Таким чином, невихід позивача на роботу відповідач вважає саме прогулом. При цьому клопотав про долучення до матеріалів справи наказу №14-К від 04.02.2021, яким внесено виправлення у наказ про звільнення позивача по справі а саме, зазначено іншу дату звільнення позивача.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позов не визнали, посилаючись на відсутність вини та причинного зв`язку роботодавця КП «Кролевецька ЖЕК» у спричиненні моральної шкоди позивачу, а також стверджуючи правомірність звільнення позивача внаслідок порушення трудової дисципліни. Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні суду підтвердили, що дійсно позивач залучався до виконання термінових ремонтних робіт як слюсар-електромонтажник у зв`язку з неукомплектованістю штату.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував, що позивач повідомляв про стресові та хворобливі стани, а про необхідність навчання і недопустимість роботи без проходження відповідної перевірки знань позивач повідомляв лише усно, письмово не звертався. Підтвердив, що 09.12.2020 отримав заяву про звільнення позивача, доповнив, що окрім письмової відповіді, яку позивач отримав 10.12.2020, усно він попросив позивача надати час для визначення, чи дійсно наявні порушення та які необхідно вчинити дії у цьому зв`язку. Доповнив, що неявка позивача на роботу 11.12.2020 та 14.12.2020 була суттєвим порушенням, так як у відсутність інженера-енергетика нікому було допускати слюсарів-електромонтажників до роботи.

Повідомив, що заходи для організації проходження відповідного навчання працівниками, що працюють з електроустановками, було вжито.

Представник відповідача ОСОБА_4 суду пояснила, що залучення до роботи у вихідні дні відбувалося на підставі графіків, наказів про залучення до таких робіт окремо не виносили, послалася на п.2.3 Положення про чергування працівників КП «Кролевецька ЖЕК» у неробочий час, згідно з яким при аварійній ситуації, виробничій необхідності допускається виклик інших працівників: тракториста, водіїв, двірників, покрівельників, електрогазозварника, ІТР. Також пояснила, що підвищення окладів відбулося дійсно у всіх працівників КП «Кролевецька ЖЕК» з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму і міжпосадових коефіцієнтів, додавши, що за чергування платили окремо. Запит на проведення навчання для працівників енергослужби було зроблено у телефонному режимі, тому надати підтверджуючі документи немає можливості.

Допитаний у якості свідка головний інженер КП «Кролевецька ЖЕК» ОСОБА_6 суду пояснив, що був безпосереднім начальником позивача. До роботи після робочого часу та у вихідні дні працівники підприємства і зокрема позивач залучалися винятково за добровільною згодою і власним бажанням. Примусово ніхто до надурочних робіт не залучався. Скарг на залучення до робіт, не передбачених посадовою інструкцією, ніхто не писав, повідомлень про порушення письмових також не надходило. Робота у вихідні дні та після робочого часу, яка виконувалася у зв`язку з аварійними ситуаціями, була зумовлена не аваріями на підприємстві, а роботою за поточними викликами через несправності у споживачів тобто штатними ситуаціями. Про необхідність найму слюсаря-електромонтажника після звільнення ОСОБА_7 , а потім ОСОБА_8 позивач звертався виключно в усній формі. Підтвердив, що 11.12.2020 телефонував до позивача, який повідомив, що вважає себе звільненим 10.12.2020, тому не може прибути на робоче місце у працювати.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем порушено вимоги законодавства про працю, тому підставою звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України є порушення відповідачем норм пунктів 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.1, 2.3.3, 2.3.11 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів ДНАОП 0.00-1.21-98 та вимог Колективного договору. Просив про зміну формулювання причин звільнення, так як відповідач неправомірно звільнив його на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у КП «Кролевецька ЖЕК» на посаді інженера-енергетика, що підтверджується копіями наказу №94-к від 05.12.2018, заяви про прийом на роботу від 04.12.20218 та посадової інструкції інженера-енергетика з обслуговування та монтажу внутрішньо-будинкових мереж (а.с.51-53), з 5 грудня 2018 року до 14 грудня 2020 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Разом з тим, ч. 3 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

До того ж, виходячи із змісту положення ст. 38 КЗпП України, у разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем законодавства про працю, не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-34цс13, Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18).

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням з 10 грудня 2020 року у зв`язку з тим, що роботодавець порушує законодавство про працю, а саме, Правила безпечної експлуатації електроустановок споживачів (ДНАОП 0.00-1.21-98) (а.с.11). Письмовою відповіддю №618 від 10.12.2020 позивача було повідомлено, що порушення працедавцем трудового законодавства останнім не визнаються, тому підстави для застосування ч.3 ст.38 КЗпПУ відсутні, та запропоновано розірвати трудовий договір за угодою сторін згідно ч.1 ст.36 КЗпПУ, або за власним бажанням з попередженням власника за два тижні (а.с.12).

11.12.2020 головний інженер КП «Кролевецька ЖЕК» подав доповідну записку про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 7:30 год по 15:30 год, тобто протягом робочого дня, вказавши, що позивач вважає себе звільненим, не має інших поважних причин відсутності, та відмовився прибути на робоче місце та працювати, про що також було складено Акт №1 від 11.12.2020 про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, за змістом якого комісія наполягає на звільненні ОСОБА_1 . Зі змістом зазначеного акту позивача не ознайомлено (а.с.87-88). Згідно Акту №2 від 14.12.2020 підтверджується відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 14.12.2020 з 7:30 год до 16:45 год, за змістом якого комісія наполягає на звільненні ОСОБА_1 . Зі змістом зазначеного акту позивача також не ознайомлено (а.с.81).

Наказом №96-ОД від 14.12.2020 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 , робочі дні 11.12.2020 та 14.12.2020 визнані днями прогулів ОСОБА_1 , за грубе порушення трудової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (а.с.89).

Наказом №130-К від 14.12.2020 позивача звільнено з посади інженера-енергетика 10.12.2020 за прогул одного дня без поважних причин згідно ст.40 ч.4 КЗпП України (а.с.13).

Наказом №14-К від 04.02.2021 внесено зміни до наказу №130-К від 14.12.2020, виправивши описку в даті звільнення ОСОБА_1 , інженера-енергетика, з 10 грудня 2020 року на 14 грудня 2020 року, та виправивши описку в даті звільнення в трудовій книжці (а.с.126).

Суд звертає увагу, що представниками відповідача не надано належних та допустимих доказів того, що підприємством прийнято обґрунтоване рішення про неможливість звільнити ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем норм трудового законодавства та право позивача на працю, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1.3.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених Наказом Держнаглядохоронпраці України від 09.01.98 №4 (далі - ПБЕЕС), керівник підприємства зобов`язаний забезпечити утримання, експлуатацію і обслуговування електроустановок відповідно до вимог чинних нормативних документів. Для цього він повинен: призначити відповідального за справний стан і безпечну експлуатацію електрогосподарства з числа інженерно-технічних працівників, які мають електротехнічну підготовку і пройшли перевірку знань у встановленому порядку (далі - особа, відповідальна за електрогосподарство); забезпечити достатню кількість електротехнічних працівників; забезпечити перевірку знань працівників у встановлені строки згідно з вимогами цих Правил і "Правил технической эксплуатации электроустановок потребителей /Москва, Энергоатомиздат, 1989", затверджених Міненерго СРСР 21.12.84 (далі ПТЕ).

Згідно з наданою суду копією посадової інструкції інженера-енергетика з обслуговування та монтажу внутрішньо-будинкових мереж, інженер-енергетик є відповідальним за електрогосподарство (п.2.11), планує і керує роботою слюсарів-електромонтажників (п.2.2), здійснює контроль за додержанням правил з охорони праці, інструкцій з експлуатації енергоустановок і використання енергоустановок та електромереж (п.2.7) (а.с.14).

Згідно з п.1.3.2 ПБЕЕС, фахівці служб охорони праці зобов`язані контролювати

безпечну експлуатацію електроустановок і повинні мати групу IV з електробезпеки. Згідно п.2.1.3 ПБЕЕС, працівнику, який пройшов перевірку знань Правил, видається посвідчення встановленої додатком 2 до цих Правил форми, яке він

зобов`язаний мати при собі під час роботи. Посвідчення про перевірку знань видається працівникові комісією з перевірки знань підприємства, організації після перевірки знань і є дійсним тільки після внесення відповідних записів. За відсутності посвідчення, або за наявності посвідчення з простроченими термінами перевірки знань, працівник до роботи не допускається.

Згідно п.2.1.4 ПБЕЕС, забороняється допускати до роботи в електроустановках осіб, які не пройшли навчання і перевірку знань цих Правил.

Згідно п. 5.2, 5.3 розділу 5 Колективного договору укладеного між роботодавцем та представником трудового колективу Комунальне підприємство «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради, зареєстрованого Управлінням соціального захисту населення Кролевецької райдержадміністрації за №33 від 20.06.2019 (далі - Колективний договір), роботодавець зобов`язується:

- забезпечити здійснення права на охорону праці та соціальний захист працівників в повному обсязі відповідно до національного законодавства та міжнародних актів;

- забезпечити працівникам на підприємстві необхідного навчання та перевірку знань з питань охорони праці (а.с.26-29).

Відповідно до Журналу протоколів перевірки знань Кролевецької ЖЕК (запис 33) та Протоколу засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці №28-19 від 05.04.2019 (рядок 23), ОСОБА_1 , інженер-енергетик, проходив перевірки знань 30.03.2015 (ІІІ група до 1000В) та 05.04.2019 (IV група до 1000В), знає ПБЕЕС, ПЕЕЗ, ПУЕ, дата наступної перевірки 05.04.2020 (а.с.17-21). Про допуск до роботи в електроустановках позивачу видано посвідчення №23/28-19 (а.с.23).

Підтверджень своєчасного проведення перевірки знань позивача з питань охорони праці після закінчення чинності попередньої перевірки, тобто після 05.04.2020, суду не надано, відповідно, як допуск до роботи позивача, так і надання ним допуску до роботи підпорядкованим працівникам слюсарям-електромонтажникам, з 06.04.2020 суперечить вимогам чинного законодавства про охорону праці.

Суд критично оцінює надану довідки ТОВ «Навчально-консультаційний центр «ЛІДЕР» від 20.01.2021 №09/04-21, ОСОБА_1 , головного енергетика КП «Кролевецька ЖЕК» включено до черги на навчання з НПАОП 40.1-1.28-98 ПБЕЕС, яке заплановано на березень 2021 року (а.с.80), оскільки не знайшло підтвердження в судовому засіданні, що запит про проведення навчання ОСОБА_1 було зроблено до моменту його звільнення, однією з підстав для якого позивач вважав незабезпечення такого навчання в визначені законом строки.

Крім того, згідно п.2.3.11 ПБЕЕС, роботу із застосуванням драбин виконують два працівники, один з яких перебуває знизу. Таким чином, мінімальна кількість електротехнічних працівників, до посадових обов`язків яких відноситься монтаж електричних мереж, виявлення дефектів і пошкоджень мережі і апаратів та їх усунення, становить дві особи.

07.02.2020 року підлеглий позивача слюсар-електромонтажник ОСОБА_5 був звільнений за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпПУ, що підтверджується копією наказу №13-К від 05.02.2020 (а.с.90).

Згідно форми №3-ПН, КП «Кролевецька ЖЕК» подала інформацію про попит на робочу силу (вакансію) щодо посади слюсаря-електромонтажника 10.02.2020 (а.с.153).

Згідно листа виконавчого комітету Кролевецької міської ради №01-30/1560 від 19.04.2021, після звільнення слюсаря-електромонтажника 07.02.2020 на період відсутності слюсаря-електромонтажника до роботи залучали інженера-енергетика ОСОБА_1 для усунення аварійних ситуацій у багатоквартирних будинках, які обслуговує ЖЕК як управитель (а.с.194-196).

29.05.2020 року було прийнято на посаду слюсаря-електромонтажника КП «Кролевецька ЖЕК» ОСОБА_9 , що підтверджується наказом №46-К від 29.05.2020 (а.с.144), а 11.09.2020 ОСОБА_9 було звільнено у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ, що підтверджується копією наказу №106-К від 11.09.2020 (а.с.145).

Таким чином, у період з 08.02.2020 по 28.05.2020, а також з 12.09.2020 по 10.12.2020 кількість електротехнічних працівників, підпорядкованих позивачу, була меншою за мінімально допустиму. В судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями представників відповідача, що у вказані періоди часу до виконання обов`язків слюсаря-електромонтажника залучався інженер-енергетик ОСОБА_1 .

При цьому згідно ст. 31 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Згідно з п.1.3.3 ПБЕЕС, забороняється покладати на енергослужбу обов`язки, що не входять до її професійної компетенції.

Згідно п.2.1.6 ПБЕЕС, забороняється виконання розпоряджень та завдань, що суперечать вимогам цих Правил.

В судовому засіданні представники відповідача послалися на те, що залучення позивача до роботи поза робочим часом та у вихідні дні становило собою чергування у відповідності до Положення про чергування працівників КП «Кролевецька ЖЕК» Кролевецької міської ради у неробочий час (а.с.30).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.3 зазначеного Положення, чергування працівників відбувається відповідно до затвердженого графіка. При аварійних ситуаціях, виробничій необхідності можливий виклик інших працівників, зокрема, ІТР.

Проте при цьому, у відповідності до п. 1.3 Положення, чергові із числа ІТР для чергування у святкові та неробочі дні можуть призначатися окремим наказом.

З наданої особової картки позивача (а.с.66-67) вбачається нарахування позивачу доплат за роботу у вихідні: у 2019 році 4768,56 грн за рік, у 2020 році 1847,40 грн за рік, таким чином, підтверджується його залучення до роботи у вихідні дні.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження дотримання відповідачем Положення про чергування працівників КП «Кролевецька ЖЕК», зокрема, винесення окремих наказів про чергування працівників ІТР, в тому числі, позивача ОСОБА_1 . Поясненнями представників відповідача та свідка ОСОБА_6 спростовано твердження про наявність аварійних ситуацій безпосередньо на підприємстві, які б вимагали виклику на чергування інженера-енергетика ОСОБА_1 .

Таким чином, знайшло підтвердження в судовому засіданні, що як у робочий час, так і у святкові та неробочі дні позивач систематично залучався до виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Згідно особової картки ОСОБА_1 (а.с.66-67) та довідки КП «Кролевецька ЖЕК» №20 від 20.01.2021 (а.с.79), дійсно з березня 2020 року на підставі наказу №20-ОД від 21.02.2020 позивачу було підвищено посадовий оклад, який становив 8071,68 грн. Як видно з копії наказу №20-ОД від 21.02.2020, з 01.03.2020 року затверджено та введено у дію штатний розпис КП «Кролевецька ЖЕК» у кількості 1 штатних одиниць із місячним фондом заробітної плати 297524,17 (у рукописному оригіналі наказу 297724,13) грн (а.с.154-155). Таким чином, твердження відповідача про те, що позивачу підвищенням посадового окладу «компенсувалася» робота, не передбачена трудовим договором, суперечать чинному законодавству про працю, яким не передбачено такого механізму залучення до подібних робіт, та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки підвищення оплати праці відбувалося в цілому по підприємству, а не окремому працівникові.

Згідно п. 2.1.7 ПБЕЕС, кожний працівник особисто відповідає за свої дії в частині дотримання вимог цих Правил. У випадку, якщо працівник самостійно не спроможний вжити дійових заходів з усунення виявлених ним порушень Правил, він зобов`язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника, а у випадку його відсутності - керівника вищого рівня.

Поясненнями свідка та представників відповідача в судовому засіданні підтверджено, що позивач усно звертався як до безпосереднього керівника, так і до керівника вищого рівня з питань необхідності проходження навчання та перевірки знань, а також щодо необхідності укомплектувати бригаду електротехнічних працівників.

Враховуючи викладене, в судовому засіданні знайшли підтвердження допущені відповідачем порушення законодавства про працю відносно позивача, а отже, відмова у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України була необгрунтованою і неправомірною.

Згідно п. 5.6 розділу 5 Колективного договору, роботодавець зобов`язується не допускати притягнення до відповідальності працівників внаслідок вчинених ними належним чином дій, щодо захисту своїх прав з питань охорони праці або працівників які відмовилися від виконання роботи чи залишили роботу і мали достатні підстави вважати, що вона становить безпосередню та серйозну небезпеку для їх життя чи здоров`я, життя та здоров`я інших людей.

Згідно зі ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Ст. 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач вимагав від позивача письмові пояснення в установленому порядку, а також, що було враховано обставини, за яких вчинено проступок, ступінь тяжкості проступку, попередню роботу працівника.

Суд звертає увагу, що Акт №1 від 11.1.2.2020 та Акт №2 від 14.12.2020 не містять інформації щодо часу його складання, а також переліку посад осіб, яких включено до комісії та реквізитів розпорядчого документа, котрим утворено комісію, що нею складено акт, що в свою чергу не може бути належною підставою для проведення перевірки відсутності працівника на робочому місці.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що 11.12.2020 року та 14.12.2020 року прийнято рішення з приводу перевірки відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, а також те, що саме зазначені у наданих відповідачем документах особи мають відповідні повноваження щодо проведення відповідної перевірки.

Позивач ОСОБА_1 дійсно членом профспілкової організації КП «Кролевецька ЖЕК» не був, що підтверджується довідкою первинної профспілкової організації №1 від 20.01.2020 та копією особистої заяви від 02.01.2019 (а.с.82-83).

В той же час суд звертає увагу, що згідно ст.1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, тому встановлена статтею 31 КЗпП України заборона поширюється рівною мірою і на працівників, котрі не є членами профспілкових організацій.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно працював за сумісництвом на Комунальному підприємстві «Кролевецьводоканал» на посаді енергетика на 0,25 посадового окладу з 20.07.2020 (а.с.68), переведений на постійній основі на умовах неповного робочого дня з щоденною тривалістю робочого дня 2 години (з 17.00 до 19.00), посадовим окладом 1565,00 грн, що підтверджується наказом №77к від 21.09.2020 (а.с.111). Проте факт виконання позивачем роботи за сумісництвом не суперечить вимогам чинного трудового законодавства та не означає порушення останнім трудової дисципліни.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що складання наказу №130-К від 14.12.2020 року «Про звільнення» ОСОБА_1 на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України було прийнято з порушенням норм трудового законодавства, та відповідач повинен був звільнити ОСОБА_1 10.12.2020 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України без будь-якої зміни формулювання причин звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Виходячи з вищевикладеного, судом було встановлено, що формулювання причин звільнення позивача не відповідає фактичним обставинам.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати, що розірвання трудового договору між ОСОБА_1 та КП «Кролевецька ЖЕК» Кролевецької міської ради відбулось 10 грудня 2020 року з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а саме в зв`язку з невиконанням з боку роботодавця вимог законодавства про працю, а тому вважає за необхідне визнати невірним формулювання причин звільнення ОСОБА_1 «Звільнено за прогул одного дня без поважних причин згідно ст. 40 п. 4 КЗпПУ» та змінити формулювання причин звільнення, зазначивши «Звільнено за частиною 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю».

Відповідно, враховуючи звільнення позивача, яке фактично відбулося 10.12.2020, підлягає скасуванню наказ КП «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради №96-ОД від 14.12.2020 «Про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 », оскільки на момент його винесення трудові відносини між позивачем та відповідачем були припинені.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку).

Для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує довідку КП «Кролевецька ЖЕК» №98 від 22.03.2021, згідно якої середня заробітна плата ОСОБА_1 8071,68 грн (а.с.178), а тому, враховуючи лист Мінпраці від 29.07.2019 р. № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», розмір середньоденного заробітку позивача складає 8071,68 +8071,68 =16143,36 грн / 42 дні = 384,37 грн.

Позивачем заявлено стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу тривалістю 17 робочих днів (з моменту звільнення до моменту звернення з позовом), в подальшому дана вимога змінена не була, тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 6534,29 грн. з розрахунку 384 грн 37 коп.(середньоденна заробітна плата) * 17 робочих днів вимушеного прогулу.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Звертаючись із позовом, позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 5563,00 грн, розрахунку на обгрунтування якої не надав. В судовому засіданні позивач суду пояснив, що до складу суми включив затрати на придбання ліків у зв`язку з погіршенням здоров`я, придбання спеціального одягу та рукавиць, а також шкоду, завдану його честі, гідності та діловій репутації, яку оцінив у 1000 грн.

Згідно довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кролевецької міської ради №01-09/324 від 25.03.2021, ОСОБА_1 з 01 грудня 2020 року по день видачі довідки за наданням первинної медичної допомоги не звертався (а.с.184-185).

Доказів на підтвердження придбання спецодягу за власні кошти позивач суду також не надав, тому у даній частині заявлена сума моральної шкоди судом визнається не доведеною.

В той же час статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні знайшло підтвердження заподіяння моральних страждань позивачеві у зв`язку зі шкодою, завданою його діловій репутації, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача моральна шкода у сумі 1000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, та з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду, в сумі 2724 грн. за вимоги немайнового характеру та на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 163 грн.

Керуючись статтями 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради (41300, Сумська обл., м. Кролевець вул. Поштова, буд.9, код ЄДРПОУ- 23635557) про визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, зміну формулювання причини звільнення, стягнення моральної шкоди та компенсації за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати невірним формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , запис у трудовій книжці на підставі наказу №130-К від 14.12.2020 року «Звільнено за прогул одного дня без поважних причин згідно ст. 40 п. 4 КЗпПУ».

Визнати незаконним та скасувати наказ КП «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради №96-ОД від 14.12.2020 «Про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 ».

Змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з КП «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради, а саме, зазначити «Звільнено за частиною 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю».

Стягнути з КП «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку із тим, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, у розмірі 6534 (шість тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн 29 коп.

Стягнути з КП «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Суми, що підлягають стягненню, визначені без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з КП «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн.

Стягнути з КП «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» Кролевецької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовом, частково - у розмірі 163 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 07.06.2021.

Суддя В. М. Придатко