КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер № 372/879/20 Головуючий у першій інстанції Потабенко Л.В. Апеляційне провадження № 22-ц/824/6781/2021
У Х В А Л А

8 червня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби України в Обухівському районі Київської області, Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій працівників поліції в Київській області, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій працівників поліції,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, заявник посилається на те, що отримала копію оскаржуваного рішення лише 03.02.2021. А в судовому засіданні при проголошенні вступної та резолютивної частини судового рішення не зрозуміла його змісту.

Зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними та ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків, зокрема, для зазначення інших причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та подачі доказів на їх підтвердження.

3 червня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду ОСОБА_1 подано заяву на усунення недоліків апеляційної скарги.

Апеляційний суд приходить до висновку, що викладені у заяві причини пропуску строку на апеляційне оскарження слід визнати неповажними, а у відкритті апеляційного провадження відмовити, виходячи з наступного.

В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що з 14 липня 2020 року по 20 жовтня 2020 року доглядала за своєю матір`ю у зв`язку з чим, перебувала в селі Бране Поле Медвінської сільської ради Білоцерківського району, а тому не змогла отримати копію повного судового рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були врученні у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: зокрема, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що повний текст рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 липня 2020 року надіслано судом 23 липня 2020 року та оприлюднено 28 липня 2020 року.

ОСОБА_2 вказувала, що отримала копію оскаржуваного рішення лише 03.02.2021. А в судовому засіданні при проголошенні вступної та резолютивної частини судового рішення не зрозуміла його змісту.

Проте вказані підстави не є переконливими.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення ЄСПЛ: від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ: від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Посилання заявника на те, що в період з 14 липня 2020 року по 20 жовтня 2020 року вона доглядала за хворою матір`ю не можуть вважатися належними доказами поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки, будучи присутньою в судовому засіданні 21 липня 2020 року при проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, після 20 жовтня 2020 року не вчинила дій на оскарження судового рішення та отримання копії повного тексту судового рішення.

З огляду на що, апеляційний суд вважає, що надані докази не підтверджують неможливість звернення з апеляційною скаргою в строк, встановлений Цивільним процесуальним кодексом України, оскільки є неналежними.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7, 8 ст. 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Оскільки у заяві не викладено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не додано доказів на підтвердження пропуску строку на апеляційне оскарження, вважаю, що наведені причини у заяві ОСОБА_1 , подані до суду апеляційної інстанції на усунення недоліків апеляційної скарги, не можна визнати належними та поважними.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Оскільки причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 липня 2020 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді: