Справа №443/612/19
Провадження №2/443/373/21
РІШЕННЯ

іменем України

08 червня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Костишин У.М.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом,-

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Цюмрака М.Д.

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 покликається на те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір, станом на 30.06.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 - голова двору, ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_1 - онука, ОСОБА_3 - онука. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 ,дід позивачки, у віці 75 років. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_6 , у віці 47 років, згодом ІНФОРМАЦІЯ_3 померла баба позивачки ОСОБА_5 , у віці 81 року. Після смерті діда житловий будинок фактично успадкувала ОСОБА_5 , оскільки залишилася проживати у спірному будинковолодінні, але свідоцтва про право власності не отримала, так як не зверталася із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну конторі. Станом на 30.06.1990 було 6 членів колгоспного двору, тому кожен з ним мав 1/6 частку майна двору. Після смерті, діда, батька та баби вона продовжує проживати у даному будинковолодінні, а відтак вважає себе такою. що фактично прийняла спадщину. Позивачка 05.03.2019 звернулась до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, проте отримала відмову у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що адресою: АДРЕСА_1 . Вказана відмова нотаріуса позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Окрім того, інші члени колгоспного двору не претендують та відмовляються від спадкового майна у цьому дворі.

Процесуальні рішення, постановлені по справі

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Коліщук З.М. від 03.06.2019 позовну заяву залишено без руху , позивачу надано строк для усунення недоліків /а.с. 21/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Коліщук З.М. від 01.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 17.07.2019 /а.с.28-29/.

17.07.2019справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі /а.с.30/.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2020 головуючим суддею для цього провадження визначено суддю Равлінка Р.Г./а.с.47/

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 23.09.2020 справу прийнято до розгляду та призначеного до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін на 03.11.2020 /а.с.35-36/.

03.11.2020 справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному /а.с.43/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.03.2021 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08.06.2021 /а.с./53-54/

Розгляд справи по суті відбувся 08.06.2021 за участю позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Цюмрака М.Д.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Цюмрак М.Д., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити .

Відповідачка, ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. На частку в майні колгоспного двору не претендує. Також, відмовляється від частки у спадковому майні у цьому ж колгоспному дворі в користь ОСОБА_1 .

Відповідачка, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Також, відмовляється від частки у спадковому майні у цьому ж колгоспному дворі в користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах в підготовчому судовому засіданні тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з долученим витягом із погосподарської книги с. Журавків Жидачівського району Львівської області, станом на 30.06.1990 в житловому будинку в АДРЕСА_1 , який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, були зареєстровані і проживали ОСОБА_4 - голова двору, ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_1 - онука, ОСОБА_3 - онука /а.с.12/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 29.06.1998 Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що 29.06.1998 зроблено відповідний запис № 23 /а.с.5/.

Відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 12.09.2005 Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , про що 12.09.2005 зроблено актовий запис № 39 /а.с.4/.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , 25.11.1977 уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 25.11.1977 зроблено запис № 41, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » /а.с.24/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 17.05.2005 Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , про що 17.05.2005 зроблено відповідний актовий запис № 23 /а.с.6/.

Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян, ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , актовий запис від 07.09.2010 /а.с.58/.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , 02.02.1980 уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 02.02.1980 зроблено запис №4, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » /а.с.27/.

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 виданого 19.03.1983 Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_12 , батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 /а.с.57/.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, ОСОБА_4 дійсно належить на праві особистої власності жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Свідоцтво видано на підставі розпорядження представника Президента України у Жидачівському районі №660 від 16.12.1993 /а.с.13/.

В судовому засіданні, судом встановлено, що та не оспорюється сторонами, що сторони по справі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проживають у спірному будинковолодіння. В спірному будинковолодінні на момент смерті також проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а відтак на підставі ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до довідки виданої Стрийським МБТІ від 24.12.2018 № 2594, ОСОБА_1 для подання нотаріусу з метою оформлення спадщини, про те, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди в АДРЕСА_1 , 1979 року побудови, загальною площею 103,7, житлова площа 73,4 /а.с.14/.

У подальшому для оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до нотаріуса, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 /а.с.3/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, до правовідносин щодо спадкування ОСОБА_5 частки в майні колгоспного двору після смерті чоловіка - голови колгоспного двору ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Стосовно успадкування часток майна в колгоспному дворі після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 та смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 , щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок. ОСОБА_5 успадкувала 1/6 частину спірного будинку за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично стала власницею 1/3 спірного будинковолодіння, оскільки їй належала 1/6 частки в спірному будинковолодінні.

Позивачка ОСОБА_1 успадкувала 1/6 спірного будинковолодіння після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та 1/3 після смерті баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за правом представлення після смерті батька ОСОБА_6 , .

Відповідачкам, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 1/6 майна спірного будинковолодіння, які відмовляються від частки у спадковому майні у цьому ж колгоспному дворі в користь ОСОБА_1 , що підтверджується їх заявами, наявними в матеріалах справи.

Відтак, позивачка ОСОБА_1 фактично стала власницею цілого житлового будинку з погосподарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки їй як члену колгоспного двору, належала 1/6 частки в спірному майні. (1/3+1/6+1/6+1/6+1/6)

Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачки проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що на частку майна в колгоспному дворі не претендують відповідачі, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268, 315 ЦПК України, суд,

вирішив:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.06.2021.

Суддя Р.Г. Равлінко