Номер провадження: 22-ц/813/395/21
Номер справи місцевого суду: 495/9632/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу №495/9632/19 за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9 червня 2020 року у складі судді Шевчук Ю.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 30 жовтня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_2 ) укладено Договір №б/н від 14 жовтня 2011 року, за яким отримано кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на порушення зобов`язань за договором, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 за Договором №б/н від 14 жовтня 2011 року заборгованість станом 30 вересня 2019 року в загальній сумі 21796,57 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн. (а.с.2-4).

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 1 листопада 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.48).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9 червня 2020 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, в задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності (а.с.84-86).

Висновок суду мотивовано тим, що договір укладений 14 жовтня 2011 року, останнє погашення за кредитом мало місце 1 жовтня 2016 року в сумі 180,85 грн., до суду з позовом банк звернувся 30 жовтня 2019 року, тому суд виходив з того, що на момент звернення з позовом сплинув термін позовної давності, встановлений чинним законодавством у три роки; причин та доказів поважності пропуску строку банк не надав.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.88-91).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у помилковості висновку суду про сплив позовної давності.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, в ході апеляційного провадження подано докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

14 жовтня 2011 року ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_2 ) (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в АТ КБ «ПриватБанк» підписала анкету-заяву, в якій зазначила про свою згоду з тим, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають Договір, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку у письмовому вигляді. Згідно анкети-заяви ОСОБА_1 зобов`язалася в подальшому самостійно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті банку (а.с.8-9, 34-35).

На підставі укладеного у такий спосіб Договору №б/н від 14 жовтня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останньою отримано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно інформації з Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_2 ) видано 14 жовтня 2011 року платіжну картку №4149 .… …. 2764 строком дії 07/15, тобто липня 2015 року включно, видано 26 грудня 2018 року платіжну картку №4149 …. …. 9934 строком дії 08/22, тобто серпень 2022 року включно (а.с.92).

Згідно розрахунку за Договором №б/н від 14 жовтня 2011 року заборгованість станом на 30 вересня 2019 року склала 21796,57 грн., з них: 808,07 грн. заборгованість за кредитом; 16375,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3098,85 грн. пеня, 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1014,12 грн. штраф (процентна складова) (а.с.5-7).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

На підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 Договору №б/н від 14 жовтня 2011 року виникло грошове зобов`язання, що мало сторонами договору виконуватись належним чином, проте, фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, що мало наслідком звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції та, відповідно, приймає частково доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо частини вимог з огляду на наступне.

Відповідно до Договору №б/н від 14 жовтня 2011 року ОСОБА_1 отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано 14 жовтня 2011 року платіжну картку №4149 .… …. 2764 строком дії 07/15, тобто липня 2015 року включно, видано 26 грудня 2018 року платіжну картку №4149 …. …. 9934 строком дії 08/22, що підтверджено довідкою банку. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, з огляду на що, вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується в тому числі й на перевипущеній картці.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, які аналогічні правовим висновкам Верховного Суду України, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України).

Строк дії виданої ОСОБА_1 26 грудня 2018 року платіжної картки №4149 …. …. 9934 встановлено до 08/22, тобто до 31 серпня 2022 року, з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 30 жовтня 2019 року, тобто в межах строку загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Таким чином, апеляційний суд виходить з того, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, зокрема, щодо вимоги про повернення отриманих у користування коштів в повному обсязі, користування коштами отриманими в межах встановленого на платіжну картку кредитного ліміту не спростовано, відтак, висновок суду першої інстанції в частині щодо відмови у задоволенні вимоги про повернення тіла кредиту не відповідає обставинам справи, суперечить наявним в справі доказам.

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з огляду на дотримання АТ КБ «ПриватБанк» при звернені до суду строку позовної давності, перебіг якого слід відраховувати зі спливу останнього дня місяця дії платіжної картки, тобто в даному випадку з 31 серпня 2022 року, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 3 липня 2019 року в справі №342/180/17, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих, використаних та в добровільному порядку не повернутих грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 808,07 грн.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок, суд констатує відсутність підстав для задоволення із заявлених банком правових підстав вимог в частині стягнення процентів в сумі 16375,53 грн., пені в сумі 3098,85 грн., штрафів в загальній сумі 1514,12 грн.

Оскільки суб`єктивне право, враховуючи правовий висновок, в частині стягнення процентів, неустойки тощо із заявлених АТ КБ «ПриватБанк» правових підстав відсутнє, то в цій частині позовних вимог суд відмовляє за їх безпідставністю.

В порядку статті 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1921,00 грн., за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн., а всього в загальній сумі 4802,50 грн. підлягають покладенню на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9 червня 2020 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () за Договором №б/н від 14 жовтня 2011 року заборгованість станом на 30 вересня 2019 року за тілом кредиту в сумі 808 грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () витрати на сплату судового збору в загальній сумі 4802 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 лютого 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков