Провадження № 22-ц/802/689/21 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С. І., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду даний позов, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 05.03.2008 року. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 11000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач вказує, що надав відповідачу кредит, однак, відповідач неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї станом на 20 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 16084,49 гривень, яка складається з: 11634,46 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 11634,46 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4450,03 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача на користь акціонерного товариства КБ «Приватбанк» вказану заборгованість та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.03.2008 року в розмірі 11634 гривень 46 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 1 520 гривень 38 копійок судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що, підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, зобов`язалася самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті банку. Відповідач після отримання картки здійснювала дії щодо її активації, користувалася карткою та отримувала кредитні кошти. Відтак, у суду були відсутні підстави для відмови в задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Згідно з положеннями ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд у складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Згідно з частинами першою п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 11634 грн 46 коп., судом першої інстанції враховано, що підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом відсутні, оскільки сторонами не були узгоджені істотні умови договору, в тому числі і умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2008 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 29).

Тим же способом вказано підтвердження ознайомлення і згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язання виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг і регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті банку.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20.05.2020 року відповідачу нараховано заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 16084,49 гривень, яка складається з: 11634,46 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 11634,46 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4450,03 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банком як докази укладення договору з відповідачем суду надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, довідку про умови кредитування, розрахунки боргу, довідки про видані банком картки та про зміну умов кредитування і кредитного ліміту .

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Укладений між сторонами кредитний договір від 05.03.2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить умов про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка не зазначена. Дана заява-анкета не містить і строку повернення кредиту (користування ним). За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги у частині розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на витяг з Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт в АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачеві Умов та Правил надання банківських послуг, а тому висновок суду першої інстанції про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, є правильним.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив би покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту договору.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що долучені до матеріалів справи витяги з Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підписів позичальника, а тому факт ознайомлення боржника саме з цими Умовами і правилами та Тарифами АТ КБ «ПриватБанк» не доведено, внаслідок чого їх не можна вважати частиною кредитного договору.

Апеляційний суд не може взяти до уваги і покликання позивача в апеляційній скарзі на умови сплати процентів, вказані в довідці про умови кредитування, оскільки зазначений у довідці розмір процентів не був застосований банком при нарахуванні заборгованості, яку просить позивач стягнути з позичальника.

Як видно із розрахунку, банком за обчислюваний період застосовано нарахування суми поточної процентної ставки та простроченої в різних розмірах: 36%, 30%, 34,8%, а також 43,2%, та 2,9 %, 3,6%, 7,2% на місяць з відповідними коефіцієнтами (0, 1 і 2). Крім того, в розрахунку за період з 01.07.2019 року вказано процентну ставку 3,6%, процентну ставку при порушенні умов кредитування - 7,2% на місяць та процентну ставку на прострочений кредит - 56,4% річних, які також додавалися в загальну суму боргу за процентами. Внаслідок такого нарахування боргу банком пред"явлено в позові вимогу про стягнення з відповідача процентів за простроченими відсотками станом на 20 травня 2020 року в розмірі 4450,03 грн.

Проте, договірні умови між сторонами нарахування таких процентів не передбачали, як і не встановлювали будь-яких строків виконання договору кредиту в частині сплати процентів, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні такої безпідставно нарахованої заборгованості.

Також, як видно з матеріалів справи, інших документів, які б обумовлювали розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та були підписані ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» не було надано, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами є недоведеними належними та допустимими доказами.

Таким чином, надані позивачем на підтвердження заявлених вимог докази є суперечливими за своїм змістом, тобто розмір відсоткової ставки в розрахунку не відповідає розміру, зазначеному в довідці.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно послався на правовий висновок Верховного Суду, висловлений з таких же правовідносин у постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 та від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17 (провадження № 61-5662св19).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом, не заслуговують на увагу, а суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку в частині позовних вимог.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367- 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 червня 2021 року.

Головуючий

Судді