Справа № 646/5025/18
№ провадження 2/646/116/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Літвіновій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за договором позики, інфляційного збільшення суми боргу та 3-х відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до Червонозаводського районного суду м. Харкова подано позовну заяву про стягнення відсотків за договором позики, інфляційного збільшення суми боргу та 3-х відсотків річних, яку обґрунтовано тим, що 24 червня 2013 року між Позивачем, ОСОБА_1 , та Відповідач, ОСОБА_2 , було укладено договір позики. За умовами договору Позивачем було передано в борг Відповідачу грошову суму у розмірі 23125 доларів США, на строк до 24 серпня 2013 року, по закінченню строкового договору позики Відповідач боргове зобов`язання не виконав. 20 жовтня 2017 року, рішенням Червонозаводського районного суду у справі 646/7473/16, з Відповідача на користь Позивача було стягнуто суму заборгованості за вищезазначеним договором позики на загальну суму у розмірі 1092234,46 грн.

Позивач зазначає, що до дня звернення з даним позовом Відповідач суму грошового зобов`язання на користь Позивача не сплатив, а за таких умов Позивач вважає, що в нього виникло право вимагати у Відповідача відсотки за договором позики, 3% річних та інфляційне збільшення.

18.12.2018 Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої загальна ціна позову склала 275432,27 грн.

23.10.2020 Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої загальна ціна позову склала 567638,50 грн.

Відповідачем на позовну заяву подано відзив, який долучено до матеріалів справи. У відзиві Відповідач проти позову заперечує, та просить відмовити в задоволенні Позовних вимог заявлених до нього.

В судове засідання Позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

24 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. За умовами договору Позивачем було передано в борг Відповідачу грошову суму у розмірі 23125 доларів США, на строк до 24 серпня 2013 року. Таким чином договір позики мав чітко виражений строк - до 24 серпня 2013 року, ця дата є датою закінчення терміну дії договору.

Рішенням Червонозаводського районного суду у справі 646/7473/16, з Відповідача на користь Позивача було стягнуто суму заборгованості за вищезазначеним договором позики.

В період з 01.02.2019 по 14.03.2019 з рахунків Відповідача на користь Позивача Державною виконавчою службою стягнуто 40443,54 грн.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право боргодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору, а саме після 24 серпня 2013 року є безпідставними.

Дана правова позиція підтверджена правовим висновком який зробив Верховний Суд в постанові №175/4753/15-ц від 6 лютого 2019 року, відступивши від висновку ВСУ викладеному у постанові від 02.12.2015 у справі №6-249цс15 оскільки від цього правового висновку ВП ВС відступила у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Постановою Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12 заначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати відсотки за договором позики припиняється.

Постановою по справі № 444/9519/12 Велика Палата ВС детально роз`яснила відмінності у термінах «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «виконання зобов`язання», зазначивши що такі строки можуть збігатися, а можуть бути відмінними, наприклад, коли сторони погодили конкретні терміни сплати кредиту за договором, проте вказали, що договір діє до повного виконання зобов`язань за таким договором (пункти 35, 53 постанови від 28.03.2018 по справі №444/9519/12).

Підставами припинення нарахування відсотків по договору позики з настанням яких припиняється право боргодавця нараховувати та стягувати проценти (які фактично не були сплачені до дати позову) вважаються:

1) після спливу визначеного договором строку кредитування

2) внесення сторонами змін до умов договору стосовно строку кредитування

3) припинення (розірвання) договору

4) у разі пред`явлення кредитором позасудової вимоги про дострокове повернення кредиту (згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України),

5) у разі звернення кредитора з позовом про стягнення боргу за договором.

Таким чином, настання одного із вищенаведених обставин змінює строк кредитування, що має наслідком припинення права боргодавця нараховувати передбачені договором проценти, а саме припинення нарахування відсотків за правомірне користування грошовими коштами за статтею 1048 ЦК України, та він має лише право здійснювати нарахування відсотків за неправомірне користування грошовими коштами згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування сумою боргу, проте є законні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення на його користь інфляційного збільшення суми заборгованості в сумі 200393,03 грн та 3% річних у розмірі 98221,79 грн, при цьому суд погоджується з розрахунком вказаних сум, складеним позивачем 23.10.2020.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статями 12, 81, 141, 247, 280-282, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок невиконання боргового зобов`язання за період з 20 жовтня 2017 року по 09 листопада 2020 року:

- інфляційне збільшення суми заборгованості в сумі 200393,03 грн;

- 3% річних у розмірі 98221,79 грн;

- судовий збір у розмірі 2986,35 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду (Харківський апеляційний суд) через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення (Червонозаводський районний суд м.Харкова).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 28 травня 2021 року.

Суддя: Єжов В.А.