Дата документу 04.06.2021 Справа № 335/8320/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8320/20 Головуючий у 1-й інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1277/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», Товариства з обмеженої відповідальністю «Запоріжгаз збут» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ „Запоріжгаз, ТОВ „Запоріжгаз збут про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.06.2018р. нею було укладено нотаріальний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого вона придбала у власність житлову квартиру АДРЕСА_2 . 24.09.2018р. нею було здійснено авансову оплату з газопостачання у вказане житлове приміщення за о/р НОМЕР_1 та листами від 26.11.2018р. було повідомлено відповідачів про здійснені авансові оплати. Але зазначені заяви залишені без відповіді, попередній (авансовий) платіж не був облікований за особовим рахунком як авансовий, а грошові кошти використані за власним розпорядженням відповідачів, що за юридичною кваліфікацією є безпідставно набутим майном (грошовими коштами).

Посилаючись на вказані обставини та у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України, позивач просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 720 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що відповідачем не було надано суду належних доказів на підтвердження правомірного нарахування ОСОБА_3 за послуги газопостачання у період з 01.06.2018р. по 24.09.2018р. суми у розмірі 720,00 грн. Тому на час здійснення нею оплати між сторонами не виникло порушення зобов`язання у розумінні ст. 610 ЦК України. Зазначені грошові кошти, які є предметом судового розгляду, не відносяться до випадків, перелічених статтею 1215 ЦК України для неповернення безпідставно набутого майна (грошей). Саме у зв`язку із існуванням фактичних договірних відносин між сторонами, нею було здійснено авансовий платіж в рахунок наступних нарахувань, але відповідачем було безпідставно на власний розсуд, без узгодження із нею, використано зазначені грошові кошти, які не враховані як аванс.

Від АТ «Запоріжгаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі. Вказує, що позивачем протягом 2018-2020рр. здійснювалась оплата за поставлений природний газ на загальну суму 2091,51 грн., а отже договір вважається укладеним. При цьому, ОСОБА_2 як споживач за роз`ясненнями стосовно нарахованої суми за послуги газопостачання до відповідача не зверталась, здійснити перерахунок не просила, виставлений рахунок не оскаржувала. Натомість, ОСОБА_2 у разі незгоди з нарахованою сумою могла сплачувати рахунок у тій частині, що нею не оспорюється. Вказуючи про доцільність застосування до правовідносин положення ст. 1212 ЦК України, позивачем не доведено відсутність договірних зобов`язань між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України слідує, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду з цим позовом про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, посилалась на ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

При цьому відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/2782, Правилами постачання природного газу (далі - Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу" Постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджувала, 24.09.2018р. нею було здійснено авансову оплату з газопостачання у житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за о/р НОМЕР_1 та листами від 26.11.2018р. було повідомлено відповідачів про здійснені авансові оплати.

Проте, на думку позивача, попередній (авансовий) платіж не був облікований за особовим рахунком як авансовий, грошові кошти використані за власним розпорядженням відповідачів, що за юридичною кваліфікацією є безпідставно набутим майном (грошовими коштами).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Разом з тим, позивачем в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано беззаперечних доказів того, що відповідач безпідставно отримав кошти за спожитий газ.

Так, між позивачем та відповідачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" врегульовано порядок оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" за бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

В даному випадку, авансовий платіж часткова оплата грошовими коштами (у розмірі обумовленому договором) заявленого на наступний розрахунковий період обсягу природного газу, яка здійснюється до початку розрахункового періоду.

Оскільки встановлено, що позивач фактично споживав послуги з постачання природного газу, то з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин.

Вказуючи про відсутність доказів на підтвердження доцільності нарахування суми боргу у розмірі 720 грн., позивач доводів незаконності застосування відповідачем встановлених цін/тарифів на постачання природного газу не заявляла, здійснити перерахунок не просила, виставлений рахунок не оскаржувала..

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами не виникло кондиційного зобов`язання, яке передбачено ст. 1212 ЦК України, бо правовідносини між сторонами є договірними, а сам договір із постачання природного газу сторонами не оспорювався, недійсним чи нечинним не визнався.

Позивач не довів, що відповідачем безпідставно було отримані кошти в заявленому розмірі за споживання природного газу, тобто без достатньої правової підстави на це, а відтак і наявність правових підстав для застосування до даних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На неспроможність доводів скарги позивача додатково вказує також і зміст її позовної заяви та апеляційної скарги, у яких позивачем зазначається, що вона заявляє вимоги як споживач, посилаючись на поширення на правовідносини ЗУ «Про захист прав споживачів», яким саме і врегульовані договірні відносини між споживачами та надавачами послуг. Така кваліфікація категорії позову виключає можливість застосування до виниклих правовідносин глави 83 ЦК України.

Натомість, позивач може звертатись до відповідача з приводу неправомірності дій з неналежного зарахування коштів або перерахунку за спожитий газ.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 04 червня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.