Провадження №2/523/2441/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

секретар судового засідання - Єпутатова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення порушеного права приватної власності шляхом примусової заборони,-

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись із позовною заявою до суду, позивач просить заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заходити та перебувати без дозволу власника на території та у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності.

Як на підставі своїх вимог, позивач посилається на норми приватного права та вказує на те, що відповідачі без його дозволу заходять на його територію, а також у житлове приміщення, єдиним власником якого він є.

Відповідачі виступили проти задоволення позовник вимог позивача, посилаючись на ту обставину, що вони заходять на територію позивача, але йдуть до його сина ОСОБА_4 , оскільки відповідачі і син позивача є куми, дружать родинами, враховуючи той факт, що вхід до подвір`я спільний і відповідачі ніяким іншим шляхом не можуть потрапити у гості до кума.

Судом встановлено:

21 грудня 1990 року рішенням Суворовської районної Ради народних депутатів за № 1010/3 затверджено акт приймання в експлуатацію домоволодіння, яке побудовано ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з оформленням права приватної власності, копія рішення направлена до БТІ для видачі свідоцтва на право власності. Сформована інвентаризаційна справа від 04.02.1989 року.

21 січня 1997 року ОСОБА_1 видано свідоцтво на право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таке роз`яснення було зроблено Пленумом вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено перешкоджання права приватної власності позивача збоку відповідачів, які є сусідами позивача, що підтверджується належними та допустимими доказами:

-заявою ОСОБА_1 , яка надійшла до Суворовського ВП ГУНП за вх. Т - 2511 від 15.10.19 про скоєння кримінального правопорушення, в якій повідомлялось, що 14.10.2019 на територію позивача протиправно увірвалася ОСОБА_3 без законних на те підстав, тим самим порушила недоторканість житла незважаючи на раніше зробленого попередження, яке було оголошено 13.10.2019 про заборону заходити на його власність.

-заявою ОСОБА_1 до Суворовського ВП ГУНП за вх. Т - 2636 від 28.10.19 про скоєння кримінального правопорушення, повідомлялось органам поліції, що 27.10.2019 на територію позивача протиправно увірвався ОСОБА_2 без законних на те підстав, тим самим порушив недоторканість житла.

-заявою ОСОБА_1 від 22 квітня 2020 року до Суворовського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області з проханням вжити заходи відносно ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 щодо порушення ними прохання не заходити на його приватну власність без дозволу за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим вказуючи про порушення його права як власника.

-заявою ОСОБА_1 від 19 травня 2020 року до Суворовського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області з черговим проханням вжити заходи відносно ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 щодо порушення ними права власності, на неодноразові прохання не заходити на його приватну власність за адресою: АДРЕСА_1 не реагують.

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_1 від 28 грудня 2019 року згідно якого вбачається, що 14.10.2019 в денний час до його двору зайшла ОСОБА_3 , він знаходився у цей час у дворі та наказав відповідачці покинути територію двору, але вона проігнорувала вимогу та зайшла до його будинку.

Також факт постійного перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на території ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується відеозаписом із камер відеоспостереження позивача, які надані до суду та завірені належним чином електронно - цифровим підписом.

У судовому засіданні свідки позивача, та відповідача підтвердили обставини проходу відповідачів до будинку позивача без його згоди та наявність через це конфлікту сторін.

Оцінюючи позицію відповідачів, суд констатує, що перебування на території, а також у будинку позивача без його дозволу є порушенням права власності і не може виправдовуватися дружніми стосунками між відповідачами та сином позивача - ОСОБА_4 , які є куми, дружать родинами та ходять у гості за адресою проживання позивача, приміщення яке йому належить на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

На непоодинокі звернення позивача з проханням не знаходитися на його земельній ділянці та у приміщенні, відповідачі не реагують, тим самим свідчить про неповагу до позивача та його власності, що є порушенням ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Так, частиною 1статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, суд приходе до висновку, що баланс справедливості знаходить своє відображення на стороні права власності (ст. 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції).

Судові витрати розподіляються відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 321, 377, 391 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення порушеного права приватної власності шляхом примусової заборони - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувати у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також на території розташування житлового будинку, власником якого є ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках судових збір у розмірі 840 гривень 80 копійок на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01.06.2021 року.

Суддя