Ухвала

03 червня 2021 року

м. Київ

справа №639/4342/18

провадження №61-4940ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківськогоапеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, в указаній вище справі.

Дану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року наведені

ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме надання заяви про поновлення строку із наведення підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання доказів на підтвердження наведених обставин пропуску строку, а також роз`яснено про наслідки її невиконання.

Мотивуючи необхідність подання доказів, суд касаційної інстанції вказав, що лист-відповідь Жовтневого районного суду м. Харкова

від 01 грудня 2020 року, у якому вказано, що копію оскаржуваної постанови Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року отримано адвокатом Галенченком В. М. 11 листопада 2020 року, у повній мірі не доводить факт недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень.

На виконання вимог указаної вище ухвали суду касаційної інстанції заявником було подано додаткові пояснення до клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення. Заявником зазначено, що апеляційним судом оформлено супровідні листи про направлення учасникам справи копії оскаржуваної постанови, проте повідомлення про вручення копії постанови Харківськогоапеляційного суду від 23 вересня 2020 року саме їй відсутнє. У матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення її представнику - ОСОБА_3 05 жовтня 2020 року, яке отримано за довіреністю ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_3 не видавала довіреності на ім`я ОСОБА_4 , відповідно і копію засобами поштового зв`язку не отримувала. Єдиним екземпляром повного тексту оскаржуваного судового рішення, є отримана копія постанови адвокатом Галенченком В. М. 11 листопада 2020 року. Тобто первісна касаційна скарга була подана в межах строку, встановленого законодавством.

На підтвердження указаних обставин, надано копії супровідних листів апеляційної інстанції про направлення копії постанови від 23 вересня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копію супровідного листа про направлення справи до суду першої інстанції, копії повернутих рекомендованих повідомлень про невручення поштових відправлень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (відправлення датовані 04 грудня 2019 року), копію клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа від 15 жовтня 2020 року, копію заяви адвоката ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про видачу судових рішень від 04 листопада 2020 року, витяг з Єдиного реєстру довіреностей, копію клопотання представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_3 про видачу копій судових рішень від 28 жовтня 2020 року, копію рекомендованого повідомлення про вручення ОСОБА_3 поштового відправлення за довіреністю ОСОБА_4 05 жовтня 2020 року, копії листів-відповідей Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 грудня 2020 року та 29 січня 2021 року.

Наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку не можна визнати поважними з огляду на таке.

Згідно із частинами третьою і четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підтвердження доводів, заявником надано копії супровідних листів апеляційної інстанції про направлення копії постанови від 23 вересня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте надані копії повернутих рекомендованих повідомлень про невручення поштових відправлень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 датовані 04 грудня 2019 року, що не стосуються періоду направлення оскаржуваної постанови.

Заявник наполягає на тому, що єдиним екземпляром повного тексту оскаржуваного судового рішення, є отримана 11 листопада 2020 року копія постанови адвокатом Галенченком В. М.

Проте, надані письмові докази свідчать про те, що 15 жовтня 2020 року ОСОБА_3 зверталась із клопотанням до Жовтневого районного суду м. Харкова про видачу наручно виконавчого листа у даній цивільній справі на підставі рішень суду першої та апеляційної інстанцій. Виконавчий лист на стягнення судового збору та пені ОСОБА_3 отримала 28 жовтня 2020 року.

Отже, на момент звернення у жовтні 2020 року із клопотанням про видачу виконавчого листа, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 була обізнаною про постанову Харківського апеляційного суду

від 23 вересня 2020 року.

Крім того, заявником не спростовано відомості Жовтневого районного суду м. Харкова про отримання оскаржуваної постанови її представником ОСОБА_3 05 жовтня 2020 року та не підтвердив факт недотримання апеляційним судом вимог щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду бере участь у справі особисто або через свого представника.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України).

Будучи достеменно обізнаною у жовтні 2020 року про прийняту

23 вересня 2020 року Харківським апеляційним судом постанову, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , не скористалася правом на звернення до суду касаційної інстанції в межах строку, визначеного приписами цивільно процесуального законодавства.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває

в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь

у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані

з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

За таких обставин суд приходить до висновку, що касаційна скарга подана поза межами строку на касаційне оскарження, оскільки заявник не підтвердила факт недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень та будучи обізнаною станом на 15 жовтня 2020 року про оскаржувану постанову не вжила заходів щодо звернення з касаційною скаргою в передбачений законом строк.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Ураховуючи, що наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко