Справа № 466/5291/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої-судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ХРУПА Б.А.

учасники справи

третя особа ОСОБА_1

представник відповідача ПАЛАЙДА-ТИС О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування розпорядження №502 від 10.10.2017р., позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження №502 від 10.10.2017р.,

в с т а н о в и в:

01.07.2019 року ОСОБА_3 завернулася в суд з позовом до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження №502 від 10.10.2017р.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 10 жовтня 2017 року головою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради видано розпорядження №502 на підставі якого зобов`язано ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самочинно збудовану веранду розміром 5,8x2,0м до квартири АДРЕСА_1 , самочинно встановлені металеві двері на місці віконного прорізу у капітальній стіні будинку та самочинно збудовані цегляні стіни у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 згідно з поданими схемами.

Стверджує, що про розпорядження №502 від 10.10.2017р. їй не було відомо, жодних повідомлень та документів на її адресу не надходило. Копію розпорядження отримала наручно лише 21.06.2019 року.

Вважає, що розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №502 від 10.10.2017р. видане з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки порушує права та інтереси законного власника зазначеного приміщення.

Розпорядження стосується нерухомого майна, яке їй на даний час на праві власності не належить. Жодних «самочинних» робіт не виконувала та замовником не була.

Стверджує, що голова Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Банах Н. не мала законних підстав та повноважень на підписання даного розпорядження.

Просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.10.2017 за №502.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 03.07.2019 року за правилами спрощеного позовного провадження.

18.09.2019 року представник відповідача у судовому засіданні подав відзив на позов, в якому вказав, що Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у їх задоволенні. Вважає, що позов необґрунтований, а розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.10.2017 за №502 прийнято з підстав та у спосіб передбачений законом. Жодні права власника приміщення - малолітнього ОСОБА_6 , в якого відсутні будь-які документи, що підтверджують законність таких самочинних дій та право власності на самочинні добудови, порушені не є.

07.10.2019 року ОСОБА_4 подав позову заяву до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження №502 від 10.10.2017р. з тих же підстав, що позивач ОСОБА_3 . У зв`язку з цим ухвалою суду від 04.12.2019р. він залучений до участі у справі як третя особа з самостійним вимогами.

В судових засіданнях позивачка ОСОБА_3 свій позов та позов ОСОБА_4 підтримала з наведених у них мотивів. В наступні судові засідання не з`явилася, подала заяву про завершення розгляду справи у її відсутності.

Представник відповідача Палайда-Тис О.М. в судовому засідання підтвердила обґрунтованість позиції Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, викладеної у відзиві на позов. Просила відмовити у задоволенні позовів.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні позов ОСОБА_3 та свій позов підтримав у повному обсязі, просив скасувати розпорядження Голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №502 від 10.10.2017р.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких мотивів.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, визначений ч.2 ст.16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч.3 ст.12, ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 загальною площею 22,3кв.м перебувала у власності позивачки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2005р.

За договором дарування від 11.12.2013р., посвідченим приватним нотаріусом Заплотинською О.Б., право власності на квартиру та комору у підвалі площею 1,0кв.м перейшло до ОСОБА_5 . При цьому уже зареєстровано квартиру АДРЕСА_3 як нежитлове приміщення загальною площею 47,1кв.м.

07.04.2017р. на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що посвідчений Приватним нотаріусом Лозинською О.М., власником нежитлового приміщення загальною площею 47,1кв.м за адресою АДРЕСА_4 став ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - малолітній син ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також встановлено, що наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 03.07.2015 №292 «Про надання дозволу громадянам на використання власних квартир як нежитлових» ОСОБА_5 дозволено використовувати приміщення квартири АДРЕСА_3 загальною площею 22,3кв.м як нежитлове.

Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Наказом від 20.11.2015 року № 680, відмінив пункт 1.2 наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 03.07.2015 № 292 «Про надання дозволу громадянам на використання власних квартир як нежитлових». Пунктом 2 даного Наказу зобов`язано власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 в термін до 07.12.2015 привести балконну плиту до попереднього стану. Такий наказ був прийнятий беручи до уваги неодноразові скарги мешканців будинку АДРЕСА_2 , лист ЛКП «Архітектурно-будівельний нагляд» від 03.11.2015р. №37 і з врахуванням того, що ОСОБА_5 проводила будівельні роботи з відхиленням від погодженого проекту.

Зокрема судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 перебував на балансі та обслуговуванні ЛКП «Тополя-406».

Працівниками ЛКП «Тополя-406», на виконання повноважень, визначених Положенням «Про порядок врегулювання питань з самочинного будівництва у місті Львові», 11.06.2015 року було виявлено, що розпочато будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_3 з придбанням підвальних приміщень, , а саме: розпочали добудову веранди, самочинно встановили металеві двері на місці віконного прорізу у капітальній стіні будинку та самочинно збудували цегляні стіни у підвальному приміщенні будинку.

Відтак, ЛКП «Тополя-406» склало ряд приписів-попереджень, якими зобов`язало відповідачів призупинити будь-які будівельні роботи та надати мешканцям будинку доступ до підвальних приміщень будинку.

03.10.2017 року питання самочинної реконструкції квартири АДРЕСА_3 розглянуто на засіданні міжвідомчої комісії районної адміністрації. Висновком комісії (протокол № 28 п.8 від 03.10.2017) визнана необхідність демонтажу самочинно збудованої веранди розміром 5,8х2,0 м. до квартири АДРЕСА_1 , самочинно встановлених металевих дверей на місці віконного прорізу у капітальній стіні будинку та самочинно збудованих цегляних стін у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до п. п. 1.6.3, 1.6.5. «Положення про порядок врегулювання питань з самочинного будівництва у м. Львові», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011р., самочинним будівництвом є зокрема, нове будівництво, розширення будинків або споруд без дозволу виконавчого органу міської ради, без належно затвердженої проектної документації, без дозволу інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області на виконання будівельних робіт; перепланування (реконструкція, капітальний ремонт, реставрація) та переобладнання житлових будинків, житлових приміщень за рахунок ліквідації або влаштування таких архітектурно-конструктивних елементів як перегородки, вікна, двері; встановлення (будівництво) тамбурів, сіней, балконів, лоджій, веранд та інше без влаштування фундаментів, а також інженерного обладнання, без дозволу виконавчого органу міської ради і належно затвердженої проектної документації або з істотним відхиленням від проекту.

Таким чином, в порушення актів органів місцевого самоврядування, самочинно збудовано веранду розміром 5,8х2,0 м. до квартири АДРЕСА_1 , самочинно встановлено металеві двері на місці віконного прорізу у капітальній стіні будинку та самочинно збудовано цегляні стіни у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 3.1. «Положення про порядок врегулювання питань з самочинного будівництва у м. Львові», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 № 835, розгляд питань за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва (реконструкції) об`єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.

Так, відповідно до п.4.50 «Положення про Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету від 01.11.2016 року № 977, до повноважень районної адміністрації належить розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо); звернення до судових органів з позовними заявами щодо фактів самочинного будівництва.

У зв`язку з невиконанням власником квартири наказів департаментів Львівської міської ради та постійними скаргами мешканців будинку АДРЕСА_2 , головою районної адміністрації 10.10.2017 року видано оскаржуване розпорядження № 502.

З огляду на наведене, твердження позивача про те, що до повноважень Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради не належить прийняття даного розпорядження не знайшло свого підтвердження в процесі розгляд справи.

Так, повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування визначені положеннями Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтею 31 якого їм надається, зокрема, право на здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Частиною 7 статті 376 ЦК України та статтею 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що демонтаж об`єктів самовільного будівництва відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками розгляду відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.

Таке правове регулювання вказує на те, що виконавчим органам міських рад надано право здійснювати заходи з перевірки дотримання громадянами вимог містобудівного законодавства, приймати з цього приводу рішення, в яких відображати свої висновки щодо наявності таких порушень та встановлювати механізм усунення цих порушень. Однак рішення вказаних органів про демонтаж самовільно збудованих об`єктів є лише формою контролю за дотриманням законодавства, що регулює містобудівну діяльність, зокрема і виявлення самочинно збудованих об`єктів, не є обов`язковими до виконання, оскільки знесення здійснюється у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, той факт, що питання демонтажу самочинного будівництва врегульоване законодавством, зокрема, Цивільним кодексом України, яким такими повноваженнями наділений виключно суд, не виключає можливості прийняття виконавчим органом місцевого самоврядування спірного рішення, не виконання якого має наслідком звернення до суду з відповідним позовом.

Цей висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 у справі №461/4655/16-а.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №464/3864/15-а, від 15.11.2019р. у справі №462/5892/15-а.

Отже, суд вважає доведеним той факт, що у Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради були законні підстави для прийняття розпорядження №502 від 10.10.2017р.

Суду надано копію розпорядження Шевченківської районної адміністрації 3321 від 19.05.2009р. «Про приведення самовільно реконструйованої квартири до попереднього стану», яким зобов`язано ОСОБА_3 у місячний строк демонтувати самовільно збудовану веранду з господарським приміщенням та самовільно приєднані підвальні приміщення і привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_3 до попереднього стану. Отже, самочинна реконструкція здійснювалася ще коли ОСОБА_3 була власником квартири.

В суді не спростовано також факт, що самочинні добудови здійснили та використовують їх саме особи, які вказані у оскаржуваному розпорядженні, які були власниками приміщення на час виявлення самочинного будівництва і на даний час є батьками малолітнього власника приміщення ОСОБА_6 . Як законні представники малолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладали договір дарування квартири АДРЕСА_3 .

Таким чином, має місце порушення норм цивільного законодавства України, та здійснення «самочинного будівництва» в розумінні ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Порушення вищевказаних норм цивільного законодавства України вказують на те, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна і при цьому не набула права власності на нього, не могла відчужити його в подальшому іншій особі.

Відтак, твердження позивача про порушення оскаржуваним розпорядженням прав власника нежитлового приміщення загальною площею 47,1кв.м та комори в підвалі площею 1,0кв.м є безпідставними, оскільки малолітній ОСОБА_6 жодного відношення та прав на самочинні вищевказані добудови не має, а дане оскаржуване розпорядження до вказаної особи як і до об`єкту її власності жодним чином не відноситься і не стосується, а стосується лише самовільно збудованих об`єктів.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 31.05.2019 року по справі №466/268/18 у задоволенні позову ОСОБА_4 , в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №502 від 10.10.2017р. відмовлено за безпідставністю. Дане рішення було предметом апеляційного оскарження. Ухвалою Львівсько7го апеляційного суду від 09.12.2019р. це рішення залишено без змін та набрало законної сили.

В ході розгляду цієї справи представником третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування - «Служба у справах дітей» Шевченківського району управління Служби у справах дітей департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Бриксою Р.З. висловлено позицію про те, що інтереси малолітньої дитини не порушені, оскільки самочинно збудована веранда розміром 5,8x2,0 м. до квартири АДРЕСА_1 , самочинно встановлені металеві двері на місці віконного прорізу у капітальній стіні будинку та самочинно збудовані цегляні стіни у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 порушують вимоги чинного законодавства і не вчинені з метою забезпечення дитини належними житловими умовами для належного виховання і розвитку.

Враховуючи вищенаведене, та системного аналізу усіх доказів в їх сукупності, суд вважає, що оскаржуване розпорядження є законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Відтак, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та позовних вимог третьої особи ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставнісю.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування розпорядження №502 від 10.10.2017р., та позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження №502 від 10.10.2017р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.06.2021 року.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська