Провадження № 2/201/913/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 червня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

за участю позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2020р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом (а.с. № 3-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.11.2020р. позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (а.с. № 20).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . У цій квартирі зареєстрований також її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач декілька років назад добровільно виїхав з квартири, забрав свої речі та проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 . Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує права позивачки, оскільки оплата за комунальні послуги, з урахуванням реєстрації відповідача, проводиться лише позивачкою. Крім того, реєстрація відповідача в квартирі позбавляє позивачку можливості повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг. У зв`язку з вищевикладеним, позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідачем відзиву на позовну заяву надано не було. Судова повістка в підготовче засідання 21.01.2021р., яка була направлена судом разом з позовною заявою (з додатками) на адресу: АДРЕСА_3 була повернута суду поштою з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 24).

Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України було проведено 21.01.2021р. з призначенням справи до судового розгляду (а.с.№ 31).

Позивачка в судовому засіданні 02.06.2021р. позовні вимоги підтримала, зазначила, що відповідач є її сином, не проживає в квартирі понад 2,5 роки. Їй відомо, що син спочатку став проживати за іншою адресою, втім теж на АДРЕСА_4 , а потім переїхав жити до іншого міста на Західній Україні з якоюсь жінкою, точніше вона не знає. Квартира належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло ( Ѕ частина) від 10.12.1996р. та інша Ѕ частини на підставі договору дарування Ѕ частки квартири від 05.02.2020р. Він не бере участі у витратах по утриманню житла та оплаті комунальних послуг. Вона ніяких перешкод у проживанні йому в квартирі не чинила та не чинить, відповідач добровільно виїхав з квартири, забрав свої речі. Крім того, зазначила, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом їй необхідно для того, щоб не здійснювати зайвої оплати комунальних платежів з урахуванням зареєстрованого відповідача, а також заради усунення перешкод в можливості повноцінно скористатися субсидією. Просила задовольнити позов, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання 21.01.2021р. та судові засідання, які призначалися на 16.03.2021р., 20.04.2021р. та 02.06.2021р., не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи кожного разу повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації, що підтверджується довідкою № 9987 про склад сім`ї від 22.10.2020р. (а.с.№6) та довідкою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.№ 50), між тим конверти були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 24, 39, 40, 49). Крім того, про судові засідання, які були призначені на20.04.2021р. та 02.06.2021р., відповідач також був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с № 60).

За ч.4 ст. 223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З урахуванням вищезазначених положень процесуального законодавства та з огляду на належне повідомлення відповідача, ухвалою суду від 02.06.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача.

Відповідно до положень ч.1 ст.247 ЦПК України під час судового розгляду справи судом здійснене повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вислухав пояснення позивачки, допитавши свідка ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України закріпив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності (по Ѕ частині) позивачці та відповідачу внаслідок приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане 10.12.1996р. (а.с.№19).

Відповідно до договору дарування Ѕ частки квартири від 17.01.2020р. відповідач передав Ѕ частку квартири у власність ОСОБА_4 (а.с.№ 57-58), яка в свою чергу, відповідно до договору дарування Ѕ частки квартири від 05.02.2020р. передала Ѕ частки квартири у власність позивачки (а.с.№ 8-11).

Отже позивачка є одноособовою власницею квартири АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло та договору дарування Ѕ частки квартири від 05.02.2020р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.№ 7) .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивачки та зареєстрований у належній позивачці квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №9987 про склад сім`ї від 22.10.2020р. (а.с. № 6) та довідкою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 50).

Судом при розгляді цієї справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин з лютого 2019р.

В матеріалах справи наявний акт, затверджений старшим менеджером ТОВ «К.О.Д.» від 30.10.2020р., згідно якого відповідач ОСОБА_2 з лютого 2019р. не проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.№ 12).

Також, обставини тривалої відсутності відповідача без поважних причин за місцем реєстрації були підтверджені в судовому засіданні 02.06.2021р. поясненнями свідка ОСОБА_3 .

Так, свідок ОСОБА_3 (сусідка позивачки з 1995р. кв. АДРЕСА_5 ) підтвердила, що відповідач за адресою: АДРЕСА_3 не проживає з лютого 2019р., вона не була свідком жодних перешкод, які б могли чинитися ОСОБА_2 з боку матері для проживання в цій квартирі, тамбур позивачка не встановлювала, двері за останні роки не змінювала. Також свідок підтвердила те, що вона підписувала акт від 30.10.2020р. про не проживання відповідача у зазначеній квартирі, підтверджує його зміст (а.с. №12).

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз доказів у справі та зазначених норм цивільного законодавства та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», дає підстави суду вважати позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного та з огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 вже більше двох років, а саме з лютого 2019р., не мешкає за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 , самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 840грн.80коп. (за ставками судового збору на 2020р., коли і було подано позов до суду).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст.223, ч. 1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.4 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, (РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.