КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 757/50434/20-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7500/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Григоренко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

01 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання недійсною декларації про готовність об`єкта до експлуатації, -

В С ТА Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ДАБІ України, в якому просили визнати недійсною декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 13.09.2016 року ДП № 11, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» було внесено до статутного капіталу ТОВ «Солостар» будівлю гуртожитку, літ. «9-А», загальною площею 10333,3 кв. м, визначеного як житловий будинок, відповідно до акта приймання-передачі об`єкта нерухомого майна від 15 лютого 2017 року.

Позивачі вказують, що гуртожиток увійшов у статутний фонд КП «Мрія» в процесі приватизації швейної фабрики, згодом перейшов до статутного фонду ЗАТ «Дніпропетровська фірма «Мрія», яке утворене шляхом перетворення і в результаті правонаступництва КП «Мрія», зрештою увійшов до статутного капіталу ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія», утвореного шляхом перетворення ЗАТ «Дніпропетровська фірма «Мрія».

Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІ категорії складності, від 13 вересня 2016 року № ДП 11, зареєстрованою відповідачем, вказаний гуртожиток після реконструкції введено в експлуатацію як багатоквартиний житловий будинок. Позивачі вказують, що цю декларацію зареєстровано на підставі неправдивих даних, ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» фактично не проведено робіт з реконструкції будівлі, не отримано містобудівні умови, а дії ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» та ТОВ «Солостар» мають на меті ухилення від повернення приміщення гуртожитку у власність територіальної громади.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання недійсною декларації про готовність об`єкта до експлуатації відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду від 19 листопада 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що позивачі намагаються захистити свій майновий інтерес як осіб, які мають конституційне право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Вважають, що ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» та ТОВ «Солостар» як суб`єктами господарювання неправомірно набуто приміщення гуртожитку, який у подальшому реконструйовано на багатоквартирний житловий будинок, тобто змінено правовий статус майна шляхом реєстрації оскаржуваної декларації.

Зазначають, що спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тому, з урахуванням суб`єктного складу, має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Також посилаються на практику Великої Палати Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі №804/3091/18, від 13 червня 2018 року у справі №816/421/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 816/616/17.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з публічних правовідносин в яких ДАБІ України є суб`єктом владних повноважень, що здійснює державний контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, тобто спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, з такими висновкомсуду першої інстанції погодитися неможна, з огляду на наступне.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст. 3 КАСУкраїни).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Водночас, при визначенні предметної юрисдикції справи, суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як вбачається з наведених у позовних вимогах обставин, позивачіоскаржуютьрішення суб`єкта владних повноважень, яке фактично стосується права власності третьої особи на реконструйований об`єкт нерухомого майна, саме з підстави незгоди з фактом набуття відповідного права третьою особою на реконструкцію такого майна відповідно до наявних у позивача документів.

Спірна декларація про готовність об`єкта до експлуатації, яка здійснена суб`єктом владних повноважень, породжує права та обов`язки тільки для суб`єкта, якому вона адресована, тобто для замовника відповідної реконструкції.

За таких обставин, цей спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скільки правомірності здійснення третьою особою реконструкції об`єкту нерухомого майна, що створює перешкоди позивачаму реалізації права на приватизацію житла.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тобто існує спір про право, а тому обраний позивачем спосіб захисту не призведе до відновлення його порушених прав.

Таким чином, спір у цій справі має приватноправовий характер, що унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанцій про те, що спір у цій справі є публічно-правовим.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, колегія суддів вважає, що даний спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тому з урахуванням суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вже вирішувала питання предметної юрисдикції у подібних правовідносинах (зокрема, постанови від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 816/616/17, від 5 грудня 2018 року у справі № 804/3091/18, від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17, від 16 січня 2019 року у справі № 815/1121/17).

Приймаючи доуваги встановленіобставини,колегія суддіввважає,що данийспір єспором цивільноїюрисдикції,а томуприходить довисновку,що судпершої інстанціїприйшов допомилкового висновкустосовно того,що міжсторонами виникпублічно-правовийспір,у зв`язкуз чимрішення судупершої інстанціїпідлягає скасуваннюз передачеюсправи досуду першоїінстанції дляпродовження розгляду.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви, суду першої інстанції необхідно перевірити, чи дотримано позивачами вимоги ЦПК України щодо підсудності даного позову Печерському районному суду м. Києва.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 02 червня 2021 року.

Головуючий

Судді