Ухвала

Іменем України

31 травня 2021 року

м. Київ

справа №199/6825/20

провадження №61-6275ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна, про визнання іпотечного зобов`язання припиненим,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі -

ТОВ «Укрдебт Плюс»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л., про визнання іпотечного зобов`язання припиненим.

ОСОБА_1 також було подано заяву про забезпечення указаного вище позову, у якій вона просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, заборонити ТОВ «Укрдебт Плюс» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження даної квартири, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду вказаного нерухомого майна.

Заяву обґрунтовувала тим, що безпосередніми вимогами позову є визнання припиненим зобов`язання за договором іпотеки від 27 квітня 2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Укрсиббанк», право вимоги якого перейшло до ТОВ «Укрдебт Плюс», предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 указувала на те, що задля поновлення своїх прав та неможливості реалізації даної квартири, вона звернулась із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Накладено заборону ТОВ «Укрдебт Плюс» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, а також дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі - продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки право власності на нерухоме майно може перейти до іпотекодержателя із наступним його відчуженням.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Укрдебт Плюс» залишено без задоволення. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, оскільки між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

13 квітня 2021 року ТОВ «Укрдебт Плюс» звернулося із касаційною скаргою на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в указаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків скарги, а саме: звернення до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку з наведенням поважних причин для поновлення строку та сплати судового збору, а також роз`яснено про наслідки її невиконання.

Вимоги ухвали суду касаційної інстанції заявником виконано.

У заяві, поданій заявником, порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року ним отримано 20 квітня 2021 року. На підтвердження наведеної обставини надано копію супровідного листа та копію конверту суду апеляційної інстанції адресованого ТОВ «Укрдебт Плюс» із зазначенням трек-номеру 589 (згідно даних сайту «Укрпошта» поштове відправлення за указаним трек-номером вручено 20 квітня 2021 року). Крім того, дані обставини підтверджені листом Дніпровського апеляційного суду.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року оприлюднено 09 квітня 2020 року.

За приписами статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦП К України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому підлягає поновленню.

У касаційній скарзі ТОВ «Укрдебт Плюс» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нову постанову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18.

Заявником зазначено, що ОСОБА_1 не доведено ймовірність припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може заподіяти шкоду її правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі, зокрема, не доведено і той факт, що ТОВ «Укрдебт Плюс» має намір вчиняти дії, які у подальшому, у випадку задоволення позову, ускладнять захист прав та інтересів позивача без вжиття таких заходів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд установив, що між сторонами виник спір щодо зобов`язань за договором іпотеки від 27 квітня 2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк»), право вимоги якого перейшло до ТОВ «Укрдебт Плюс», предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Апеляційним судом зазначено, що такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог.

Обраний судом захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що оскаржувані судові рішення у справі ухвалені без урахування висновку, викладеного у постановахВеликої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 9901/241/19 та Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17, оскільки, висновки, зазначені у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, суд виходив із конкретних обставин справи та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» строк на касаційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 27 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна, про визнання іпотечного зобов`язання припиненим.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко