ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2325/21 Справа № 192/546/19 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Солонянської районної ради, Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа Голова Солонянської районної ради Корж Олександр Леонідович про скасування рішення Солонянської районної ради Дніпропетровської області про звільнення з посади директора, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Солонянської районної ради, Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа Голова Солонянської районної ради Корж Олександр Леонідович про скасування рішення Солонянської районної ради Дніпропетровської області про звільнення з посади директора, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу (том 1 а.с. 1-10).

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилалася на те, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року її було поновлено на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року.

На виконання зазначеного рішення суду, рішенням Солонянської районної ради від 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянського центру дитячої юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року, але іншим рішенням від цієї ж дати її було звільнено з посади директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський центр дитячої юнацької творчості» 21 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну дії строкового договору відповідно до п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

У зв`язку з чим, просила суд скасувати рішення Солонянської районної ради від 13 лютого 2019 року про звільнення та поновити її на посаді. Також просила стягнути з відповідачів на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 серпня 2017 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 304 536 грн. 28 коп., допустивши негайне виконання рішення в частинні поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено. Рішення Солонянської районної ради від 13 лютого 2019 року про звільнення позивачки з посади директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року. Стягнуто з Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2017 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 304 536 грн. 28 коп. Також стягнуто з Солонянської районної ради на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору. З Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області стягнуто на користь держави 3 045 грн. 36 коп. судового збору. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року, та стягнення на її користь середньомісячної заробітної плати за один місяць в розмірі 9 174 грн. 12 коп. (том 2 а.с.80-83).

Не погодившись з таким рішенням, Відділ освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (том 2 а.с. 134-142).

ОСОБА_1 подала до суду пояснення, в яких просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги (том 2 а.с. 172-178).

Інші учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року (том 1 а.с. 15-20). Дане рішення набрало законної сили постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року.

Вказаним рішенням суду встановлено обставини прийняття ОСОБА_1 на вказану посаду відповідачем Солонянською районної радою, а також встановлено порушення при її звільненні з вказаної посади 21 серпня 2017 року. Також вказаним рішенням допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року відмовлено в задоволені клопотання Солонянської районної ради про зупинення рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року (том 1 а.с. 24).

Рішенням Солонянської районної ради №346-25/VII від 13 лютого 2019 року на виконання рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року у справі №192/1257/17, постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у справі №192/1257/17, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року (том 1 а.с. 25).

Рішенням Солонянської районної ради №347-25/VII від 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» 21 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням терміну дії строкового трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КзпП (том 1 а.с. 26).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки саме 21 серпня 2017 року рішенням Солонянської районної ради від 13 лютого 2019 року є грубим порушенням її прав, оскільки дата звільнення ОСОБА_1 відрізняється від дати прийняття рішення про таке звільнення майже на півтора року, незважаючи на те, що позивачка судом була поновлена на роботі і вважалась такою, яка працевлаштована у відповідача, тому дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У частині третій статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Враховуючи особливості зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору - контракту він виявив, коли звертався із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором - контрактом. У цей же час він виразив і волю на припинення такого контракту після закінчення строку, на який він був укладений.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, було встановлено обставини прийняття відповідачем Солонянською районною радою ОСОБА_1 на посаду директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості», а також встановлено порушення при її звільненні з вказаної посади 21 серпня 2017 року.

Так, при звільненні ОСОБА_1 21 серпня 2017 року із вказаної посади була порушена лише процедура, тобто, норми процесуального права, а норми матеріального права порушеними не були, тому позивачка об`єктивно та законно підлягала звільненню у зв`язку із закінченням дії контракту, строкового трудового договору.

Рішенням сесії Солонянської районної ради № 346-25/VIІ було поновлено ОСОБА_1 у правах, зважаючи на попередні порушення норм процесуального права, встановлених у судовому рішенні від 16 березня 2018 року.

При цьому, оскільки строк, встановлений у контракті закінчився 21 серпня 2017 року, а Солонянська районна рада поставила вимогу про їх припинення, то трудові відносини між ОСОБА_1 та комунальним позашкільним закладом освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» фактично не продовжувалися.

Таким чином, рішенням сесії Солонянської районної ради № 347-25/VII від 13 лютого 2019 року, позивачку законно було звільнено із посади директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» із 21 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

В своїй апеляційній скарзі Відділ освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, вирішив питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд немає права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК) ( 1618-15 ).

У порушення цього фундаментального принципу, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості», не залучивши його до участі у справі та не роз`яснивши сторонам про наслідки прийняття процесуального рішення, яке може напряму вплинути на права та обов`язки організації, на посаді директора якої працювала позивачка.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5 720 грн. 64 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Солонянської районної ради, Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа Голова Солонянської районної ради Корж Олександр Леонідович про скасування рішення Солонянської районної ради Дніпропетровської області про звільнення з посади директора, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 5 720 грн. 64 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова