Справа № 242/2061/21
Провадження № 2/242/789/21
16 червня 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалькон України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Селидівської міської ради, про припинення дії, що порушує право, шляхом скасування реєстрації запису в Єдиному державному реєстрі, вчиненої на підставі поданої недостовірної інформації, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Фалькон України» про припинення дії, що порушує право, шляхом скасування реєстрації запису в Єдиному державному реєстрі, вчиненої на підставі поданої недостовірної інформації. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 11.04.2012, посвідченого Першою селидівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №616.
Вважає, що дії відповідача порушують право позивача щодо володіння, розпорядження та користування нерухомим майном, а тому здійснення зміни місцезнаходження відповідача можливо лише шляхом проведення реєстраційної дії внесення запису до Єдиного державного реєстру державним реєстратором щодо місцезнаходження ТОВ «Фалькон України».
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.04.2021 прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Представник третьої особи - Селидівської міської ради пояснення по справі не надав. Надав заяву, де просив прийняти рішення на розсуд суду.
Клопотань про розгляд справи з викликом учасників справи не надходило, а тому відповідно до статті 279 ЦПК України суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Позивачу на праві власності належить нежитлова будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дані обставини підтверджує копія договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контри Донецької області, 11 квітня 2012 року, зареєстрованого у реєстрі за №616, та копія витягу про державну реєстрацію прав від 13.11.2012 за №36218130.
Отже, предметом судового розгляду у цій справі є скасування запису, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб підприємців та громадських формувань, про місцезнаходження ТОВ «Фалькон України», оскільки даний запис порушує право власності позивача відносно нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що визначено у статті 391 ЦК України.
Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленим судом.
Статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
На підставі частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи ст.321 ЦК України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із статтею 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.
Відповідно до статті 93 ЦК України, місцезнаходження юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"передбачено, що відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи та фізичну особу - підприємця вноситься до Єдиного державного реєстру на підставі: 1) відповідних заяв про державну реєстрацію; 2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; 3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.
Згідно пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: місцезнаходження юридичної особи.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Частина 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців» визначає, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
Відповідно пункту 2 частини 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі щодо скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.
Окремо слід зазначити, що відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація базується на принципі об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.
Згідно з п.п. 2, 3, 4 частини 2 статті 6 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду документів; перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації; проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру.
Частиною 4 статті 35 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що особи, винні у внесенні до установчих документів або інших документів, що подаються для державної реєстрації, завідомо неправдивих відомостей, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, несуть відповідальність, встановлену законом.
Отже, Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" не передбачає такого повноваження державного реєстратора як перевірка фактичного місця знаходження юридичної особи за її юридичною адресою під час проведення державної реєстрації.
Звертаючись із даним позовом позивач зазначав, що будь-яких правочинів, зокрема договорів оренди із ТОВ «Фалькон-Україна» він не укладав.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-яких відомостей щодо передання даної будівлі в оренду, або відчуження її іншій особі, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить.
Відповідач, у свою чергу відзиву на позовну заяву не надав та не спростував обставини зазначені позивачем.
З огляду на вищенаведене, державна реєстрація вказаного товариства за зазначеною адресою, де розташована нежитлова будівля, що належить позивачу, вчинена без волевиявлення останнього, є втручанням у право його власності і таке втручання не відповідає критеріям законності та порушує його право власності, що гарантується Конституцією України.
Оскільки до Державного реєстру внесено запис, який фактично не відповідає дійсності, у зв`язку із чим, відомості що містяться у державному реєстрі щодо місцезнаходження цього товариства є недостовірними, суд дійшов висновку, що доводи позивача з приводу того, що державна реєстрація змін в частині місцезнаходження товариства була проведена з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" є підставою для задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне понесені позивачем витрати у розмірі 908,00 грн. покласти на відповідача.
Керуючись статтями 12,13,81,258,259,263-265, 280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалькон України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Селидівської міської ради, про припинення дії, що порушує право, шляхом скасування реєстрації запису в Єдиному державному реєстрі, вчиненої на підставі поданої недостовірної інформації задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Суддя В.Г.Черков