ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/715/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"27" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Сирбул О.Ф.
при секретарі - Лаптєвої Ю.М.
розглянувши у м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Осокорська садиба», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
У листопаді 2020 року позивач звернувся до Дарницького районного суд м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , треті особи: Орган самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Осокорська садиба», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, шо позивач ж власником приватного будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний приватний будинок на два власника, а в належній позивачу частині будинку зареєстровані: власник будинку, його мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мій брат - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , племінник з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідачі - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , колишня дружина брата та її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Однак, фактично у вищевказаному приватному будинку проживають позивач та його мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , брат - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , племінник з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідачі ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 не проживають у вказаному приміщенні з квітня 2018 року, вони забрали свої речі і добровільно пішли з будинку, з цього часу вони жодного разу не з`являлись, не сплачували комунальні послуги, не проводили у поточні ремонти тощо, хоча жодних перешкод їм інші мешканці будинку не чинили. Відповідачі проживають у с. Вербівка, Городищенського району, Черкаської області.
Факт не проживання у будинку відповідачів, підтверджується копією довідки Органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Осокорська садиба» від 04.11.2020, яка обслуговує будинок, а також копією ату від 29.10.2020, складеною сусідами по АДРЕСА_1 . Також цей факт можуть підтвердити у судовому засіданні свідки.
Те, що відповідачі на даний час зареєстровані у будинку створює позивачу незручності, оскільки на відповідачів нараховуються комунальні послуги, а він змушений самостійно сплачувати кошти,та самостійно змушений підтримувати будинок у нормальному стані, в той час, як відповідачі самоусунулись від своїх обов`язків щодо вказаного житла.
Таким чином, оскільки відповідачі добровільно покинули приватний будинок та не проживають в ньому без поважних причин понад рік, тому позивач вважає що вони втратили право на користування будинком.
Посилаючись на викладені обставини справи, позивач просив визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: приватним будинком по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2021 відкрито спрощене провадження в справі, призначено судове засідання по суті з викликом сторін.
Ухвалою суду від 27.05.2021, яку занесено до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача від 27.05.2021, відповідача ОСОБА_6 виключено зі складу відповідачів, на підставі ст. 51 ЦПК України.
Позивач у судове засідання не з`явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову до відповідача ОСОБА_2 підтримав та просив суд задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов до суду не подав.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що сторони у справі у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власником приватного будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.06.2015, виданого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Турчак С.М., зареєстрованого в реєстрі № 6-246 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2015.
Як вбачається з Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 13.03.2020 та будинкової книги у будинку зареєстровані позивач ОСОБА_1 , його мати - ОСОБА_3 , брат позивач - ОСОБА_4 , племінник з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , колишня дружина брата позивача ОСОБА_6 , колишня дружина та її син відповідач ОСОБА_2 .
Факт не проживання у будинку відповідача ОСОБА_2 вбачається з довідки Органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Осокорська садиба» від 04.11.2020, а також акту від 29.10.2020 складеного сусідами з будинків НОМЕР_2 та АДРЕСА_3 .
Так, судом встановлено, що за місцем своєї реєстрації відповідач ОСОБА_2 не проживає більше року, зокрема з квітня 2018 року, користування житловим приміщенням ним не здійснюється, участі в утриманні будинку не приймає.
За таких обставин, наведені докази у справі вказують про не проживання відповідача у вказаному будинку.
Крім того, після відкриття провадження у справі, відповідач ОСОБА_6 знялась з реєстраційного обліку у приватному будинку за адресою: по АДРЕСА_1 .
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.
Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (п.9 Постанови).
Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач не є співвласником або власником вказаного спірного житлового будинку, фактично з квітня 2018 року не проживає без поважних причин, витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги не сплачує, особистих речей у будинку не зберігає, житловим приміщенням не цікавиться, не намагається вселитись, перешкод у користуванні житлом будь-хто із проживаючих відповідачу не чинить, а тому, суд приходить до висновку, що відповідач втратив своє право користування житловим приміщенням, а саме приватним будинком по АДРЕСА_1 , тим самим задовольнивши вказаний позов.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати - судовий збір в сумі 840,80 грн.
На підставі ст.ст. 29, 317-319, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 263-265, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, -
Позов - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - приватним будинком по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: