Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27.05.2021 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер 448/1291/20

провадження № 2/448/136/21

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання -Романченко І.А.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачка: ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

суть спору: про усунення від права спадкування за законом,

учасники процесу:

позивач ОСОБА_1 ,

його представник-адвокат Борисенко В.В. (ордер серії ЛВ №182955),

відповідачка ОСОБА_2 ,

її представник-адвокат Дегтяренко О.О. (ордер серії ВС №1036133),

треті особи, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,- не з`явились (заяви),

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад обставин справи:

Громадянин ОСОБА_1 , (надалі Позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , який до дня смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджує, що після смерті батька ОСОБА_5 , відкрилась спадщина на майно - частку в квартирі АДРЕСА_1 та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказує, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , є: ОСОБА_3 (батько спадкодавця), ОСОБА_4 (мати спадкодавця), він, Позивач та ОСОБА_2 (друга дружина спадкодавця -надалі Відповідачка).

Зазначає, що він, Позивач, як спадкоємець звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Також йому відомо, що із такими ж заявами про прийняття спадщини вернулись Відповідачка та треті особи: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 ..

Вважає, що спадкоємець - Відповідачка ОСОБА_2 , має бути усунута від спадкування після смерті ОСОБА_5 з наступних підстав. Так, його батько ОСОБА_5 , проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 зі своєю дружиною ОСОБА_2 (Відповідачкою).Починаючи з 2018 року батько важко захворів, зокрема в нього був гострий ерозивний гастрит, хронічна ниркова недостатність п`ятого ступеня, подагричний поліартрит.У зв`язку із наведеним батько часто знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Городоцької ЦРЛ, на амбулаторному хронічному діалізі в міжрайонному центрі нефрології та діалізу Городоцької ЦРЛ, в силу свого захворювання постійно потребував стороннього догляду в умовах стаціонарного лікування, супроводу та транспортування з м.Мостиська в м.Городок для відвідування гемодіалізних процедур.

Вказував на те, що неодноразово спілкувався з батьком, час від часу відвозив його в м.Городок для проведення гемодіалізних процедур.На запитання чи потрібна батькові допомога, такий відповідав, що таку допомогу йому надаватиме дружина ОСОБА_2 . Згодом батько перестав спілкуватись, на його дзвінки відповідав, що не потребує жодної допомоги.Між тим, йому стало відомо, що коли батько хворів і найбільше потребував догляду, ОСОБА_2 перебувала за кордоном.В травні місяці 2020 року батькові стало гірше, однак належний догляд за ним не вівся, так як ОСОБА_2 постійно їздила за кордон, не надавала батькові ту допомогу, яку він на той час потребував.

Про ці обставини він, Позивач, довідався вже після смерті батька, від своїх родичів та діда з бабою, оскільки за життя батько приховував від нього ту обставину, що ОСОБА_2 не надає такому допомоги, яку він потребував.

Зазначав, що оскільки ОСОБА_5 , протягом 2018-2020 років важко хворів, більше як рік часу перебував в безпорадному стані, потребував допомоги саме від Відповідачки, а вона могла таку допомогу надати, однак свідомо ухилялась від її надання, а тому вважає, що є підстави для усунення останньої від спадкування після смерті ОСОБА_5 .

З огляду на вищевикладене, просив суд ухвалити рішення, яким усунути Відповідачку ОСОБА_2 від спадкування за законом першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову:

ПозивачОСОБА_1 , та його представник-адвокат Борисенко В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Просили суд позов задоволити в повному обсязі, з наведених ними у позовній заяві та відповіді на відзив мотивах.

Додатково пояснили, що щодо обізнаності хвороби у ОСОБА_5 , то дійсно Позивачу стало відомо лише у 2018 році, оскільки даний факт ретельно Відповідачкою приховувався для того, щоб відносини Позивача з батьком були напруженими.

Що стосується поїздок на гемодіаліз протягом 2015-2018 років, то стверджує, що Відповідачка жодного разу з батьком не їздила, хоча крім його цивільної дружини також і являється для ОСОБА_5 соціальним працівником, і така була зобов`язана опікуватись останнім.

Твердження Відповідачки що Позивач не надавав батькові жодної допомоги не відповідають дійсності. Так у Позивача немає автомобіля, однак з 2018 року він возив батька на гемодіалізавтомобілем матері. Під час спілкування з батьком, такий йому неодноразово говорив, що Відповідачка перестала ним піклуватись, покинула його, поїхавши у РП на невідомий термін.

Сторона відповідача в особі відповідачки ОСОБА_2 і її представника-адвоката Дегтяренка О.О.,в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили у позові відмовити.

Окрім цього, 21.12.2020 року стороною відповідача в особі представника-адвоката Дегтяренка О.О., було подано відзив на позовну заяву.

У відзиві представник Відповідачки зазначив, що станом на день смерті ОСОБА_5 ,проживав з відповідачкою ОСОБА_2 , без реєстрації у її квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо перебігу хвороби ОСОБА_5 , Позивач, який є його сином, навіть не орієнтувався. Дана хвороба мала свій початок ще у 2014 році. Однак зусиллями Відповідачки та її родичів ОСОБА_5 був прооперований у медичному закладі м.Львова, після чого медиками був поставлений невтішний діагноз ОСОБА_5 , внаслідок чого було потрібне лікування, яке полягало в тому, що сторона відповідача постійно доставляла ОСОБА_5 , в медичний заклад для проходження медичних процедур, надававши транспорт та перебувавши з таким в медичному закладі.

Щодо безпорадного стану ОСОБА_5 , і постійного догляду за таким, на який посилається сторона Позивача, то з даного приводу слід зазначити наступне.

ОСОБА_5 , дійсно потребував догляду, в першу чергу медичного, і цей догляд такий отримував. Операція, довготривале та дорого вартісне лікування, постійні медичні обстеження та аналізи для контролю стану ОСОБА_5 потребувало значних коштів. З часом заощадження сім`ї закінчилось, а лікування ОСОБА_5 потрібно було продовжувати. У зв`язку з чим Відповідачка поїхала на тимчасові роботи за межі території України для заробітку коштів на подальше лікування ОСОБА_5 ..

Також наголошує, що ОСОБА_5 , не перебував у безпорадному стані, оскільки самостійно себе обслуговував, їздив на гемодіаліз, крім цього ще й помірно працював у цей час, щоб заробити кошти на своє лікування. Окрім цього, він не залишався сам, оскільки Відповідачка свій виїзд за кордон з ним обговорила, і вони дійшли згоди, що у випадку необхідності отримання допомоги, таку можуть надати члени сім`ї чи його друзі.

Щодо поведінки Позивача під час хвороби батька, про його захворювання, як він сам зазначав, дізнався лише у 2018 році. До цього часу він з батьком не спілкувався, як і не спілкувався із третіми особами, - дідусем та бабусею.Посилання Позивача про те, що він возив батька на гемодіаліз належними та допустимими доказами не підтверджені.

Враховуючи наведене ним вище, вважає, що позов Позивача до його довірительки ОСОБА_2 , є безпідставний, як з правової, так і з морально-етичної точок зору.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явились, однак надіслали на адресу суду заяви,в яких зазначили, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог Позивача.

Просили суд розгляд справи проводити у їх відсутності через їх похилий вік.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

29.10.2020 року відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

24.02.2021 року задоволено клопотання сторін про витребування доказів.

10.03.2021 року закінчено підготовче провадження та дану справу призначено до судового розгляду.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Предметом спору по даній справі є спадкові правовідносини щодо майна ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема можливість усунення спадкоємця - ОСОБА_2 (дружини спадкодавця) від права на спадкування за законом.

Згідно матеріалів справи, чого також не заперечували сторони в судовому засіданні,померлий ОСОБА_5 проживавбез реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з Відповідачкою, а був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 , заповіт не складав.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на майно, а саме: частку в квартирі АДРЕСА_1 та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (батьки спадкодавця), а також сторони: Позивач (син) та Відповідачка (дружина спадкодавця).

Встановлено, що вищевказані особи (сторони, треті особи) прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , шляхом звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі яких була заведена спадкова справа, що стверджується матеріалами справи.

Згідно медичної документаціїОСОБА_5 ,помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в хірургічному відділенні Городоцької ЦРЛ від важкої постгемораргічної анемії, ниркової недостатності, хронічного захворювання нирок, подагричного поліартриту.

Судом за клопотанням сторони Позивача були допитані наступні свідки:

- ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 , які суду показали, що являється батьками померлого. З 2013 року їх син ОСОБА_5 , почав хворіти. На лікування сина вони дали його дружині ОСОБА_2 20 тис. гривень, однак вказані кошти пішли на купівлю вікон та дверей до квартири, де вони проживали. Згодом сину ОСОБА_5 стало краще, та такий пішов на роботу, одна невдовзі стан здоров`я його погіршився, а тому він був змушений покинути роботу. З 2017 році дружина сина ОСОБА_2 їздила в РП на тимчасові підробітки.

- ОСОБА_6 , який показав, що ОСОБА_5 був його дружини рідним братом. Такий тривалий час хворів нирковою недостатністю. Протягом останніх двох років дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_2 часто їздила за межі території України на тимчасові роботи. В цей час за ним доглядала його дружина, тобто рідна сестрапомерлого, а також син, котрий неодноразово возив батька на медичні процедури. Вказував на те, що як його дружина так і батьки померлогонеодноразово давали кошти на його лікування, оскільки особистих коштів хворого на лікування не вистачало.

- ОСОБА_7 , яка показала, що ОСОБА_5 був її рідним братом. Вона допомагала братові матеріально, оскільки він хворів на ниркову недостатність, і були необхідні значні кошти, котрих в повній мірі він не мав. Окрім цього вказувала те, що також кошти на медикаменти давали їхні батьки.

- ОСОБА_8 , яка показала, що являється колишньою дружиною померлого. Зазначила, що їй було відомо, що ОСОБА_5 тривалий час хворів нирковою недостатністю. Вона такого неодноразово бачила у медичному закладі у м.Львові самого, коли той їздив на медичні процедури. На питання чому він сам, той відповів, що більше немає кому з ним перебувати. Покликалась на те, що більшу частину грошей на лікування ОСОБА_5 давали батьки, а також його сестра. Син ОСОБА_1 - Позивач часто возив ОСОБА_5 в медичний заклад їїавтомобілем.

- ОСОБА_9 , який показав, що з ОСОБА_5 були хорошими друзями. Такого неодноразово возив у м.Львів у медичний заклад на лікування (медичні процедури).

Судом за клопотанням сторони Відповідача були допитані наступні свідки:

- ОСОБА_10 , яка показала, що померлийОСОБА_5 являвся її вітчимом. Такий тривалий час хворів на ниркову недостатність. Коли матір поїхала за кордон у РП на тимчасові підробітки, то вітчимом опікувалась вона, зокрема замовляла ліки, які оплачувала матір. На медичні процедури у м.Львів вітчима возили його друзі ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , однак не Позивач, як той зазначав у судовому засіданні.

- ОСОБА_11 , яка показала, що покійний ОСОБА_5 являвся їй вітчимом. З 2013 року вітчим почав хворіти, і часто відвідував медичні заклади. Його опікою займалась молодша сестра і матір. В нічний час вони неодноразово на таксі возили ОСОБА_5 на гемодіаліз. Грошей на вказані процедури окрім матері ніхто не давав. З 2018 року матір поїхала на тимчасові роботи у РП, оскільки були необхідні значні кошти на лікування вітчима.

- ОСОБА_12 , який показав, що ОСОБА_5 був тещі чоловіком. З таким теща проживали в злагоді, і опікувалась ним. Зазначив, коли ОСОБА_5 хворів, то він та його друзі здавали кров для його лікування. Коли теща поїхала в РП на тимчасові роботи, щоб заробити кошти на лікування ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_18 опікувалась ним. Покликався на те, що він також особисто давав кошти на лікування ОСОБА_5 .

- ОСОБА_13 , яка показала, що являється сусідкою Відповідачки . Зазначила, що відповідачка проживала разом з ОСОБА_5 та молодшою дочкою. Бачила, як ОСОБА_2 неодноразово замовляла ліки ОСОБА_5 . Знала, що такий важко хворів. ОСОБА_2 при розмові з нею, неодноразово наголошувала, що їй необхідно їхати на тимчасові роботи за межі території України, оскільки відсутні кошти на лікування важкохворого ОСОБА_5 .

- ОСОБА_14 , яка показала, що працює з дочкою Відповідачки . Зазначила, що їй відомо, що ОСОБА_5 допомагали матеріально і опікувались таким виключно відповідачка та її родичі. Співробітниці матір ОСОБА_2 була змушена їхати на тимчасові роботи у РП, оскільки були необхідні значні кошти на лікування ОСОБА_5 , про що неодноразово чула при телефонних розмовах.

- ОСОБА_15 , який показав, що працював разом з ОСОБА_5 . Такий був порядною людиною та жив в добрих стосунках з Відповідачкою. Коли захворів, то його цивільна дружина ОСОБА_2 поїхала за кордон, оскільки коштів не вистачало на лікування ОСОБА_5 . Останній ще коли працював у Мостиській РДА з ним, то всі зароблені кошти був змушений витрачати на те, щоб оплатити борги сина ОСОБА_1 .

V. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду:

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 статті 1223 ЦК України, передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Вимогами ст.ст.1269, 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частина 1 ст.1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заявляючи позов та посилаючись на норму ч.5 ст.1224 ЦК України, якою визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, Позивач просить усунути Відповідачку від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку.

З аналізу норм ст.1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування.

До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом (частини 1-2 ст.1224 ЦК України).

До другої групи (ч.ч.3-5 ст.1224 ЦК України) належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1,2 даної статті, а тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається.

Виходячи з положень ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

З урахуванням наведеного, правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі №752/12158/14-ц, від 21.03.2018 року у справі № 337/6000/15-ц, від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17 та від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Згідно із частиною першою статті 76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Наполягаючи на позові про усунення Відповідачки від права на спадкування, сторона Позивача посилалась на те, що покійний тривалий час хворів, перебував у безпорадному стані, через що потребував стороннього нагляду та допомоги, але Відповідачка ухилявся від надання допомоги чоловікові.

Однак, Суд вважає, що в ході розгляду справи стороною Позивача не доведено достатніми доказами те, що Відповідачка ухилялася від надання допомоги своєму чоловікові при можливості її надання, доказів того, що останній знаходився у безпорадному стані суду не надано, як і те, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, відсутні висновки лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворого.

Незважаючи на заяви та пояснення сторони Позивача, належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог перед судом не доведено.

Стороною Позивача не доведено винної поведінки Відповідачки та обставин свідомого ухилення такої від надання допомоги померлому ОСОБА_5 ..

Твердження Позивача ґрунтуються на припущеннях, оскільки належних доказів про умисне ухилення Відповідачки від надання допомоги, та більш того перебування спадкодавця у безпорадному стані в суді не здобуто та позивачем і його представником не надано.

Суд критично ставиться до показань свідків сторони Позивача, оскільки вказані свідки, хоча і були у родинних відносинах (рідна сестра, батьки) із покійним ОСОБА_5 , однак з ним разом не проживали, атому, на переконання Суду їм не можуть бути відомі подробиці всіх відносин між подружжям « ОСОБА_5 » і такі показання за своїм характером носять більш інформативний характер щодо самого перебігу хвороби ОСОБА_5 ,а не розкривають суті взаємовідносин Відповідачки та її померлого чоловіка .

Щодо показань свідків сторони Відповідачки,які були безпосередньо допитані в судовому засіданні, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14. ОСОБА_13 і ОСОБА_19 , то їхні показання цілковито спростовують позицію Позивача. З їхніх пояснень чітко прослідковується те, що між подружжям « ОСОБА_5 » були здорові і повноцінні відносини протягом всіх років шлюбу, з можливими ніколи і різноманітними ситуаціями. Однак в цілому, стає зрозумілим,що ОСОБА_5 , ніколи не скаржився на погане поводження з ним дружини, навпаки висловлювався, що вона за ним доглядає, намагається заробити кошти на його затратне лікування, неодноразово виїжджаючи на тимчасові підробітки у РП.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, - суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії» ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя».

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для відмови у задоволенні вимог Позивача, з наведених вище мотивів та підстав.

VІ. Судові витрати:

Згідно із положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до обставин справи Позивач просив суд стягнути з Відповідачки судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог Позивача було відмовлено в повному обсязі, то понесені таким судові витрати у розмірі 840,80 грн. слід покласти на ОСОБА_1 , Позивача у справі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про: усунення від права спадкування за законом, - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивачаОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п.15.5 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_2 .

Треті особи:

ОСОБА_3 , мешканець с.Стоянці, Яворівського району Львівської області;

ОСОБА_4 , мешканка с.Стоянці, Яворівського району Львівської області.

Повний текст судового рішення складено 07.06.2021 року.

Суддя Ю.Б.Білоус

Рішення суду набрало законної сили «____»__________20___ року

Суддя Ю.Б.Білоус