Справа № 944/6206/19 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/1036/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Ванівського О.М.

без участі сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 36094,57 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22.10.2014 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10165,75 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. В свою чергу відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 07.11.2019 року має заборгованість у розмірі 36094,57 гривень, яка складається з: 9681,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8743,45 грн. нараховано процентів за користування кредитом; 17669,20 грн. нараховано пені. На підставі наведеного позивач просить суд позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за договором б/н від 22 жовтня 2014 року в розмірі 9681 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят одну гривню) грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір в розмірі 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам оскаржив позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22.10.2014 року, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10165,75 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вважає, що суд належним чином не дослідив умови генеральної угоди.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати просить стягнути з відповідачки.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20 травня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 03 червня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам частково не відповідає.

Як вбачається з позовної заяви, 22 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримада кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10165,75 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачкою 26.10.2010 року було підписано анкету заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно даної анкети заяви відповідачці встановлено кредитний ліміт на кредитну картку «Універсальна»/Gold у розмірі 2000 гривень. 22.10.2014 року відповідачкою підписано Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 07.11.2019 року становить 36094,57 гривень, яка складається з: 9681,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8743,45 грн. нараховано процентів за користування кредитом; 17669,20 грн. нараховано пені.

Згідно наданого позивачем Розрахунку до позовної заяви, станом на 07.11.2019 відповідачці нарахована заборгованість за кредитом в сумі 36094,57 грн., яка складається із 9681,92 грн. заборгованості за кредитом, 8743,45 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 17669,2 грн. заборгованості за пенею

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК можна дійти висновку, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині про відмову в задоволенні позову в частині стягнення процентів, суд виходив з тих обставин, що сплата відсотків за користування кредитними коштами не передбачені умовами кредитного договору.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості на приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (Генеральна угода) б/н від 22.10.2014 року, яку підписала ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 10165,75 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 24 місяців, з 22.10.2014 по 31.10.2016.

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди розмір відсоткової ставки сторони визначили в розмірі 1,5% на місяць (або 18% річних) на суму залишку заборгованості по кредиту.

Відтак, сторонами при укладенні Кредитного договору досягнуто всіх істотних умов договору в частині сплати процентів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дослідив умов Генеральної угоди, внаслідок чого відмовив позивачу у стягненні відсотків.

За змістом статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із п.2.1 Генеральної угоди вбачається, що сторонами договору визначена процентна ставка на рівні 1,5 % на місяць (або 18% річних) на суму залишку заборгованості по кредиту.

Згідно представленого позивачем розрахунку, заборгованість по несплаті процентів за користування кредитом станом на 07.11.2019 складає 8743,45 грн., однак сума заборгованості по процентах не підлягає стягненню в згаданому розмірі, оскільки така сума нарахована поза межами дії кредитного договору (генеральної угоди).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В даному випадку, згідно умов Генеральної угоди підписаної між сторонами, кредит відповідачці надано по 31.10.2016 року, в зв`язку з чим, саме з цього моменту АТ КБ «Приват Банк» втрачає право на нарахування процентів передбачених Генеральною угодою. Слід звернути увагу, що у такому випадку права АТ КБ «ПриватБанк» захищаються статтею 625 ЦК України.

Дана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладених в Постанові від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12.

Враховуючи суму заборгованості, розмір процентної ставки та строк на який надавався кредит, заборгованість за процентами (відсотками) на прострочення заборгованості станом на 31.10.2016 року становить 3549,11 грн. і саме в цьому розмірі підлягає стягненню заборгованість з позичальника в користь АТ КБ «ПриватБанк».

В решті рішення Франківського районного суду міста Львова 24 грудня 2020 року Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не оскаржується, в зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Із врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про скасування рішення Франківського районного суду міста Львова 24 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідачки 3549,11 грн. заборгованості за відсотками (процентами) та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення таких вимоги та залишення в силі оскаржуваного рішення в іншій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376 380, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 3549,11 грн. заборгованості за відсотками (процентами) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50) заборгованість за відсотками (процентами) за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2014 року в сумі 3549 грн. 11 коп.

В решті рішення Франківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року

залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) судовий збір в розмірі 1169 грн. 65 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 червня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник