Дата документу 14.06.2021 Справа № 937/5716/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 937/5716/20 Головуючий у 1 інстанції Бахаєв І.М.
Провадження №22ц/807/1252/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року АТ «Акцент-Банк» правонаступник всіх прав та зобов`язань ПАТ «Акцент-Банк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 12 травня 2017 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC1 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a?bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у Заяві.

Відповідно до 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків.

АТ «Акцент-Банк» зазначили, що виконали своє зобов`язання за Договором та угодою у повному обсязі, а саме надали відповідачу кредит у розмірі відповідно о умов Договору. Проте, відповідач Банку грошові кошти своєчасно не надавав, що має відображення у розрахунку заборгованості. Відповідно до 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених Тарифів.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, його заборгованість станом на 14 квітня 2020 року дорівнює 26566,22 грн., та складається з: 16657,16 грн. заборгованість за кредитом; 9259,06 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 650 грн. пеня.

Посилаючись на наведені обставини, АТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC1 від 12 травня 2017 року у розмірі 26566,22 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року позов АТ «Акцент-Банк» залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу ОСОБА_1 . Сам лише факт підписання анкети-заяви не свідчить про видачу кредиту відповідачу, анкета-заява не містить жодних відомостей з цього приводу. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що посилаючись на кредитний договір № SAMABWFC1 як на підставу надання кредиту, позивач не надав копію цього договору разом з позовною заявою. Крім того, як вбачається з наданої відповідачу ОСОБА_1 позивачем АТ «Акцент-Банк» виписки №FOQ4-OBVS-8RQV-9LJP від 16 листопада 2020 року, датою договору № SАМАВWFC1 є 15 серпня 2017 року, а не 12 травня 2017 року. Застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, суд також вважав неможливим, оскільки позивачем не надано підписаним ОСОБА_1 . Умов та правил надання банківських послуг і тарифів, а отже відсутні підстави для висновку, що саме ці Умови та правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подало апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року та задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» у повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг, оскільки відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Банком, станом на час укладання договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів. Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанови правління НБУ № 168 від 10.05.2007. Для уникнення сумнівів потрібно використати позицію Верховного Суду щодо природи даних відносин та дійсності Умов і Правил, що викладена в постанові Верховного Суду від 09 липня 2018 року по справі №202/19403/13-ц, постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі №705/6051/15-ц та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі №265/7652/15-ц. Аналогічні висновки містяться також і в постановах ВСУ по справах №203/7644/13-ц (61-963св18 та № 2604/29253/12-ц (61-2741св18). При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, а отже ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки цей кредитний договір є договором оферти.

Щодо відмови у стягненні процентів, АТ «Акцент-Банк» посилаються ч. 1 ст. 1048 України, та вважають, що, навіть з урахуванням позиції суду щодо неприйняття не підписанних умов та правил, суд повинен був стягнути з відповідача відсотки у розмірі відсоткової ставки НБУ. Крім цього, приймаючи до увагу позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену у постанові від 03 липня 2019 року (№ 342/180/17), суд повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту.

Щодо виписки N0 FOQ4-OBVS-8RQV-9L.JP сформованої 16 листопада 2020 року о період з 01 січня 2017 року по 16 листопада 2020 року, АТ «Акцент-Банк» зазначають, що з неї чітко вбачається, що перша операція датована 12 травня 2017 року та стосується встановлення кредитного ліміту. Той факт, що через технічний збій в ПК банківського програмного забезпечення, дата договору зазначена як 15 серпня 2017 року не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки спростовується самою випискою та датою Анкети-Заяви, долученої до позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 березня 2021 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити АТ «Акцент-Банк» у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року залишити без змін. Зазначає, що йому надіслано копію апеляційної скарги, яка не завірена належним чином, зокрема, на ній відсутні відмітка «Копія» та відмітки щодо її засвідчення. Крім того, виписка, долучена до апеляційної скарги, зроблена з порушенням технічного збою ПК банківського ПЗ, що визнається АТ «Акцент-Банк». Крім того, за Постановою НБУ, надана скаржником виписка, яка узагальнює операції з використанням електронних платіжних засобів, не є тим документом, який підтверджує здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів та не має статусу первинного документа, який можу бути використаний під час урегулювання спірних питань.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент - Банк», яке є правонаступником ПАТ «Акцент-Банк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 12 травня 2017 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 6, зворот).

У заяві-анкеті зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-банк» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» розміщеного на банківському сайті в розділі «Умови та Правила» Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна Gold», які не підписані відповідачем (а.с. 7-12).

Також, Банком до позовної зави додано розрахунок заборгованості за кредитним договором SАМАВWFC1 від 12 травня 2017 року, відповідно до якого заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 14 квітня 2020 року дорівнює 26566,22 грн., та складається з: 16657,16 грн. заборгованість за кредитом; 9259,06 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 650 грн. пеня (а.с. 5-6).

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті - заяві позичальника від 12 травня 2017 року процентна ставка не зазначена.

Також в анкеті-заяві, які підписана ОСОБА_1 відсутні відомості щодо картки, яку виявив бажання оформити на своє ім`я відповідач, розміру кредитного ліміту, тощо.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом та пенею.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Анкетою-заявою від 12 травня 2017 посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-банк», які викладені на банківському сайті: https://а-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», як невід`ємну частину спірного договору та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD».

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-банк», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/green/tariffs, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD», в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Акцент-банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, надані Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, могли неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-банк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Акцент-банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних картки «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-банку, розміщені на сайті https://а-bank.com.ua/terms, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 травня 2017 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді процентів і неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Посилання позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом є необґрунтованими з огляду на відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 12 травня 2017 року, оскільки Витяг з правил надання банківських послуг в «Акцент-банк» і Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» , які викладені на банківському сайті: https://а-bank.com.ua/terms, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Також, доводи АТ «Акцент-Банк» щодо необхідності стягнення на їх користь відсотків за обліковою ставкою НБУ суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 21 жовтня 2020 року (справа № 205/4177/18, провадження № 61-7904св19) від 13 травня 2021 року (справа № 359/4430/18, провадження № 61-17911св19).

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «Акцент-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції щодо безпідставності заявлених АТ «Акцент-Банк» вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками та пенею.

При цьому, доводи апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» щодо застосування до спірних правовідносин позиції, наведеній у постановах Верховного Суду від 09 липня 2018 року по справі №202/19403/13-ц, 18 квітня 2018 року по справі №705/6051/15-ц від 14 лютого 2018 року по справі №265/7652/15-ц є безпідставними, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), щодо форми кредитного договору, зазначивши, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання.

Разом з тим, відмовляючи у стягненні заборгованості за тілом кредиту (16657,16 грн.) суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів видачі ОСОБА_1 платіжного інструменту (банківської картки), встановлення відповідного кредитного ліміту і його суми, здійснення будь-якого руху коштів по рахунку.

З зазначеним висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає матеріалам справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вбачається, що в матеріалах справи міститься виписка по рахунку ОСОБА_1 , надана самим відповідачем (а.с. 38-63).

За змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі із ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа № 355/558/18, провадження № 61-10222св19), зазначено, що виписка про рух коштів по рахунку, свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження № 61-9618 св 19, та в постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц провадження № 61-22158 св19.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву визнається факт користування кредитною карткою та факт списання Банком грошових коштів на погашення тіла кредиту (а.с. 34).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги посилання АТ «Акцент-Банк» на те, що зазначення у виписці дату угоди 15 серпня 2017 року є помилкою через технічний збій, оскільки датою першої операції щодо зняття грошових коштів ОСОБА_1 є 21 травня 2017 року.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами, та помилково не прийнята судом першої інстанції до уваги.

Разом з тим, дослідивши виписку по рахунку ОСОБА_1 встановлено, що в ній відображені операції з автоматичного списання відсотків за використання кредитного ліміту, пені, штрафів та зняття банком страхових платежів за договором, які не можуть бути враховані при визначенні розміру заборгованості, оскільки позивачем не надано належних доказів погодження таких умов.

У постанові від 23 січня 2018 року (справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283 св 18) Верховним Судом зазначено, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц зазначено, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи вищенаведене та обов`язок ОСОБА_1 повернути АТ «Акцент-Банк» саме суму фактично отриманих та неповернутих кредитних коштів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з наданої виписки по кредитному рахунку вбачається, що відповідачем з моменту укладення договору витрачено кредитних коштів на загальну суму 235612,49 грн. сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 255677,07 грн. Таким чином, зазначене свідчить про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк».

Отже, встановлено що тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, що є в даному випадку підставою для відмови у задоволенні стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту.

Наведене також узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів про видачу ОСОБА_1 кредитних коштів є помилковими і спростовується матеріалами справи, у зв`язку з чим рішення в частині відмови стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні цих вимог.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні стягнення заборгованості за тілом кредиту змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні цих вимог. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та пенею підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № SAMABWFC1 змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні цих вимог.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року в іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: