Постанова

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 352/1457/18-ц

провадження № 61-2493св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», товариство з обмеженою відповідальністю «Новітні енергозберігаючі системи опалення», товариство з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційнускаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 15 жовтня 2019 року у складі судді Бабій О. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Василишин Л. В., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (далі - ТОВ «ФК «Авістар»), товариство з обмеженою відповідальністю «Новітні енергозберігаючі системи опалення» (далі -

ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення») та товариство

з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім» (далі - ТОВ «Новекс Дім»), про застосування наслідків недійсності правочину, визнання прав іпотекодержателя та відновлення обтяжень.

Позовну заяву мотивовано тим, що 30 травня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі -

ТОВ «Укрпромбанк») та ТОВ «Новекс Дім» було укладено кредитний договір № 97/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит

у розмірі 2 300 000,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 29 травня 2012 року. Згідно додаткового договору від 30 вересня 2008 року № 10 ліміт кредитування було встановлено у розмірі 7 935 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту 02 грудня 2008 року.

ПАТ «Дельта Банк» зазначало, що 04 листопада 2008 року в порядку забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 97/Zквіп-08, згідно умов якого в іпотеку

ТОВ «Укрпромбанк» було передано майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершене, право власності на яке виникне

у майбутньому, а саме: будинок № НОМЕР_1 блоку «Е», тип будинку «Стандарт», який знаходився в урочищі «Чобіт» с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області.

12 березня 2011 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів ТОВ «Укрпромбанк» у рахунок погашення заборгованості, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» було передано права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами згідно із додатком № 1 до договору, у тому числі

і за кредитним договором від 30 травня 2007 року № 97/КВ-07.

08 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Авістар» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1, відповідно до умов якого права вимоги перейшли до ТОВ «ФК «Авістар», яке 28 листопада

2014 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги № 1-14 відчужило права вимоги ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року

у справі № 910/13169/16 визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 08 жовтня 2014 року № 1, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Авістар». Визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 28 листопада 2014 року № 1-14, укладений між

ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення». Зобов`язано ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту позичальників за кредитним договором, що передані згідно акта приймання-передачі прав вимоги від 28 листопада 2014 року за договором купівлі-продажу прав вимоги від 28 листопада 2014 року № 1-14.

ПАТ «Дельта Банк» вважало, що у зв`язку із визнанням недійсними правочинів, які стали підставою для вилучення записів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який виключено

на підставі незаконних дій, оскільки відпала підстава виключення запису. З огляду на викладене, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Посилаючись на те, що на час звернення з цим позовом права

ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержателя за іпотечним договором

від 04 листопада 2008 року в повному обсязі не відновлені

та ураховуючи зазначене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд застосувати до відносин сторін наслідки недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 жовтня 2014 року № 1 та договору купівлі-продажу

від 28 листопада 2014 року № 1-14 шляхом визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором) за кредитним договором від 30 травня 2007 року № 97/КВ-07 та визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (іпотекодержателем) за іпотечним договором від 04 листопада

2008 року, а також внести до Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно запис про Державну реєстрацію іпотеки

та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна, а саме: нерухоме майно, будівництво якого не завершено, майнові права

на будинок № НОМЕР_1 блоку «Е» «Стандарт» малоповерхового житлового комплексу «Західний» в урочищі «Чобіт» с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, який виник на підставі іпотечного договору від 04 листопада 2008 року, шляхом визнання іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем ОСОБА_1 , боржником ТОВ «Новекс Дім», розмір основного зобов`язання

7 935 000,00 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 15 жовтня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року встановлено недійсність договорів купівлі-продажу прав вимоги від 08 жовтня

2014 року та від 28 листопада 2014 року, а тому позивач набув право застосування наслідків недійсності правочинів. Проте, позов не містить правових обґрунтувань порушення прав ПАТ «Дельта Банк» відповідачем ОСОБА_1 , останній є стороною договору іпотеки, однак не є стороною договорів, які судом визнано недійсними, а тому позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав іпотекодержателя, на захист яких він звернувся в суд з такими позовними вимогами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 грудня

2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав задоволення позову ПАТ «ДельтаБанк», оскільки сторонами правочинів, які визнано недійсним, були ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «ФК «Авістар»

та ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», а не

ОСОБА_1 , тому за наслідки недійсності правочинів повинні відповідати сторони правочинів, а не ОСОБА_1 .

Крім того, позивачем не визначено відповідачів за вимогами про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 04 листопада 2008 року, шляхом визнання іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем ОСОБА_1 , боржником ТОВ «Новекс Дім», розмір основного зобов`язання

7 935 000,00 доларів США, тоді як ОСОБА_1 не є належним відповідачем за такими вимогами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2020 року до Верховного Суду,

ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції

й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що суд залишив поза увагою те, що банком також пред`явлені вимоги про визнання прав, а саме: визнання

ПАТ «Дельта Банк`стороною (кредитором, іпотекодержателем)

за кредитним договором від 30 травня 2007 року № 97/КВ-07, іпотечним договором від 04 листопада 2008 року № 97/Zквіп-08, посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Секретар І. І., реєстровий номер 4026, укладеним з ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2020 року було поновлено

ПАТ «Дельта Банк» строк на касаційне оскарження рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня

2019 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду

від 24 грудня 2019 року. Відкрито касаційне провадження у справі

та витребувано матеріали цивільної справи № 352/1457/18-ц із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2020 року справу

№ 352/1457/18-ц призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1

на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення

є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 травня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Новекс Дім» було укладено кредитний договір № 97/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 2 300 000,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 29 травня 2012 року

(а. с. 14-16, т. 1).

30 вересня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Новекс Дім» було укладено додатковий договір № 10 до кредитного договору

від 30 травня 2007 року № 97/КВ-07, відповідно до умов якого ліміт кредитування встановлено у розмірі 7 935 000,00 доларів США,

з кінцевим терміном повернення 02 грудня 2008 року (а. с. 17, т. 1).

04 листопада 2008 року в порядку забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк»

та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 97/Zквіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Секретою І. І. та зареєстрований у реєстрі № 4026, відповідно до умов якого в іпотеку ТОВ «Укрпромбанк» передано майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне у майбутньому, а саме: будинок № НОМЕР_1 блоку «Е», тип будинку «Стандарт», який знаходиться в урочищі «Чобіт»

с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області

(а. с. 18, 19, т. 1).

12 березня 2011 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів ТОВ «Укрпромбанк» в рахунок погашення заборгованості, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передано права вимоги (змінено кредитора у зобов`язанні)

за кредитними та забезпечувальними договорами згідно з додатком № 1 до договору, у тому числі і за кредитним договором № 97/КВ-07

на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії

від 30 травня 2007 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк»

та ТОВ «Новекс Дім» з усіма змінами та доповненнями до нього

(а. с. 20-23, т. 1).

08 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Авістар» було укладений договір купівлі-продажу прав вимоги № 1, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» продало (відступило) права вимоги

ТОВ «ФК «Авістар».

28 листопада 2014 року між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1-14, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авістар» продало, а ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» придбало права вимоги, у тому числі і за кредитним договором

№ 97/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 30 травня 2007 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк»

та ТОВ «Новекс Дім» з усіма змінами та доповненнями до нього.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31 травня 2017 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

від 13 червня 2018 року, у справі № 910/13169/16 позов ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ТОВ «Новекс», ТОВ «Новекс Дім»,

ФОП ОСОБА_2 та ФОП « ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 08 жовтня 2014 року № 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., реєстровий номер 1196, що укладений між

ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Авістар». Визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 28 листопада 2014 року № 1-14, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., реєстровий номер 1301, що укладений

між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення». Зобов`язано ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів

з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту позичальників за кредитним договором, що передані згідно акта приймання-передачі прав вимоги від 28 листопада 2014 року

за договором купівлі-продажу прав вимоги від 28 листопада 2014 року

№ 1-14, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., реєстровий номер 1301

(а. с. 28-37, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України

від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких

не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються

в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої

або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права

і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,

що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише

в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені

в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду

за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи

на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання

або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання

або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить

як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа,

так і від характеру його порушення.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних

чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у вказаній редакції).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів

й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження

№ 14-61цс18).

Згідно із положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила,

не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Встановлено, що позивачем пред`явлено вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів, що встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 05 грудня 2016 року у справі

№ 910/13169/16, та застосування реституції.

Частиною першою статті 216 цього Кодексу визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція - це поновлення порушених майнових прав, приведення

їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоду, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах.

За правилами цієї статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що сторонами недійсного договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 жовтня 2014 року № 1 були

ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Авістар», а сторонами договору купівлі-продажу прав вимоги від 28 листопада 2014 року № 1-14 були

ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «Нові енергозберігаючі системи опалення». ТОВ «ФК «Авістар», як сторону недійсного договору, зобов`язано повернути ПАТ «Дельта Банк», як іншій стороні правочину, оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання й ураховуючи те,

що відповідач не був стороною зазначених договорів, які на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року визнано недійсними, та наслідки недійсності яких просить застосувати позивач, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не може вважатися належним відповідачем у справі, оскільки вимоги

на виконання недійсного правочину за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Крім того, суд правильно вважав, що позивачем пред`явлено вимоги про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 04 листопада 2008 року, шляхом визнання іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем ОСОБА_1 , боржником ТОВ «Новекс Дім», розмір основного зобов`язання

7 935 000,00 доларів США, проте відповідачів за такими вимогами позивачем не визначено, а ОСОБА_1 не є належним відповідачем за такими вимогами.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову у позові ПАТ «Дельта Банк».

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 28 жовтня 2020 року

у справі № 344/10069/18 (провадження № 61-16676св19) та від 01 квітня 2021 року у справі № 346/3174/18 (провадження № 61-1433св20).

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені

у мотивувальній частині рішень судів першої та апеляційної інстанцій,

та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої

та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили

в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 15 жовтня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович