ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року м. Чернівці

справа № 718/2167/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ковч Тарас Богданович, до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Кіцманської РДА про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми з встановленням графіку побачень, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ковч Тарас Богданович, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 березня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Масюк Л.О.),-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ковч Тарас Богданович звернувся до суду з позовом про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми з встановленням графіку побачень.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що його довіритель ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час спільного проживання в Королівстві Іспанії перебували у громадському шлюбі, у якому в них народились двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які до 2011 року проживали в Королівстві, однак у 2011 році ОСОБА_2 , без згоди батька, вивезла дітей з Королівства Іспанії до України. Діти на даний час проживають разом з матір`ю в с. Шипинці Кіцманського району Чернівецької області.

Не погоджуючись з самовільним вивезенням дітей ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом щодо визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, та про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон, без згоди матері.

_____________________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/530/21

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року, скасовано рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.07.2017 року, яким позовні вимоги задоволено частково та встановлено порядок участі позивача ОСОБА_1 у вихованні неповнолітніх дітей, який передбачає спілкування на вимогу батька за допомогою скайп-зв`язку та телефонного зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог позивача та в цій частині ухвалено нове рішення про забезпечення ефективного здійснення прав доступу позивача до участі у вихованні дітей, шляхом надання йому побачень у період з 25 грудня 2017 року до 25 січня 2018 року та з 01 до 30 червня 2018 року за місцем їх проживання.

Представник позивача зазначав, що дане рішення ОСОБА_1 було виконано під час відвідування власних дітей у встановлений судом період.

Однак, вже тривалий час позивач, ОСОБА_1 , не бачився дітьми, так як рішення, яким встановлено порядок його участі у вихованні дітей виконане, а без рішення суду мати не дозволяє бачитись з дітьми з причин проживання та роботи останнього в Королівстві Іспанії, а також у зв`язку із недосягненням домовленості із нею, щодо можливих подальших зустрічей із дітьми.

Вказував, що позивач спілкувався з дітьми виключно в телефонному режимі, всі спроби останнього мирно врегулювати спір призводять лише до конфліктів. ОСОБА_2 не бажаючи присутності позивача в житті дітей, перешкоджає та штучно створює такі обставини через які позивач, ОСОБА_1 , не може нормально проводити час з дітьми та підтримувати з ними контакт.

На думку позивача, ОСОБА_1 , подальший недопущення його, як батька, до участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, може призвести до того, що діти будуть мати емоційну прив`язаність лише до матері, з якою фактично проживають, а батько буде сприйматись ними формально.

Також посилався на те, що позивач ОСОБА_1 , виявляє велике бажання приймати участь у вихованні власних дітей, зокрема це виражено в неодноразовій спробі звернутись до суду з метою визначення його участі у вихованні власних дітей, оскільки він відчуває велику любов до них та власний батьківський обов`язок у підтримці та вихованні рідних йому дітей.

Окрім того, зазначав, що відвідини позивача з дітьми повинні проходити без присутності матері, з метою недопущення будь-яких конфліктів між сторонами, які можуть погано вплинути на емоційну складову дітей.

Враховуючи наведене, просив позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми з встановленням графіку побачень задовольнити.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вільному спілкуванні, зустрічі, утриманні малолітніх дітей, повідомляти про зміну місця проживання дітей, засобів зв`язку та інших обставин, які можуть утруднити його спілкування з власними дітьми. Забезпечити ефективне здійснення прав доступу ОСОБА_1 до участі у вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спілкування за допомогою листування, телефонного, відеозв`язку та надання йому побачень з дітьми в період з 01 грудня по 31 грудня щорічно та з 01 серпня по 31 серпня щорічно за місцем їх проживання з урахуванням бажання дітей, їх стану здоров`я та режиму дня, у присутності матері до повноліття дітей.

Не погоджуючи з вказаним судовим рішенням в частині призначення зустрічей батька у присутності матері ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ковч Тарас Богданович, подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної частини рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, , оскільки рішення в оскаржуваній частині, не є об`єктивним та значно порушує його права як батька, в способі його участі у вихованні власних дітей.

Доводи скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що між сторонами існують конфлікти, які в присутності дітей будуть негативно впливати на їх моральний стан та надаватимуть підстави вважати, що батько для них ОСОБА_4 , так як він не може порозумітися із матір`ю, з якою діти жили весь цей час та фактично прив`язалися до неї. Всупереч зазначеному, суд зобов`язує батька здійснювати зустрічі з дітьми у присутності матері, що на його думку, негативно відобразиться на дітях, так як їх відносини є конфліктними.

Зазначає, що презумпція на користь матері в справах щодо дітей, яка покладена в основу рішення суду, не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики ЄСПЛ, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи.

Судом першої інстанції не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування з дітьми, чи обставини, які б перешкоджали нормальному розвитку дітей, або обумовлювали побачення з дітьми у присутності інших осіб.

Судом безпідставно упущений той факт, що апелянт відвідував курси російської мови заради спілкування з дітьми, і наданим сертифікатом засвідчено достатній для спілкування рівень володіння російською мовою, тому наявний мовний бар`єр між дітьми та батьком, як на одну із підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині є необґрунтованим.

Вказує, що апелянт усвідомлюючи про необхідність компромісу з відповідачем та поступової адаптації дітей до нових умов спілкування з ним, вважає, що декілька перших побачень апелянта та дітей можливо проводити у присутності матері, оскільки в даному випадку буде надано можливість дітям адаптуватись до зустрічей з батьком, не порушуючи їх думку про хід таких зустрічей, і даний порядок надасть дітям можливість обдумати факт існування батька в їхньому житті, як окремої особистості, яка не обмежена присутністю матері.

В апеляційній скарзі наголошує, що він виходить із інтересів дітей, які полягають, зокрема в забезпеченні їх розвитку у стійкому середовищі, недопущення порушень нормального розпорядку життя , зазначає, що десятиденний період зустрічей батька з дітьми в присутності матері, надасть змогу останній пересвідчитись в безпеці дітей та доброті батька.

Просить змінити рішення суду в оскаржуваній частині, визначивши спосіб участі його як батька, у спілкуванні та вихованні власних дітей без присутності матері.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам в повному обсязі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами існують непорозуміння та конфлікти щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, під час розгляду справи не встановлено негативного впливу батька на дітей, батько бажає приймати участь у їх вихованні, спілкуватися з ними, мати спільні інтереси, а також для необхідності забезпечення ефективного здійснення прав доступу позивача до дітей шляхом надання йому побачень за місцем їх проживання у присутності матері.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині призначення зустрічей батька у присутності матері, в іншій частині не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 4 ЦПК України ).

Підставою позову є фактичні обставини, з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин сторін.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які унеможливлювали б право батька на спілкування з дітьми без присутності матері, немає.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що безпосередня участь батька у вихованні дітей, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема батьківських прав позивача, а й насамперед, буде повністю відповідати інтересам дітей. Саме на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних напружених стосунків між батьками та в родині в цілому, оскільки саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини.

Однак, у своєму рішенні судом першої інстанцій не обґрунтовано та не наведено підстав, які б унеможливлювали побачення батька з дітьми без присутності матері, тому апеляційний суд в контексті першочергового врахування саме інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, дотримуючись норм матеріального права, приходить до висновку щодо побачень ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми без присутності матері, оскільки присутність матері при зустрічах позивача з дітьми обмежує права батька та дітей на безперешкодне особисте спілкування, а також наявність особистісних конфліктних відносин між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив.

Згідно перекладу психологічної характеристики від 02.09.2020 року, виданої соціальним представником, після проведення аналізу у ОСОБА_1 ПНГ 25171943-F, отриманий результат є позитивним і сприятливим для опіки та утримання його дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.9,10). Тобто, його психічний стан, особисті, характерно-логічні особливості не заважають йому, як батьку, спілкуватися з дітьми, і таке спілкування не може бути наслідком негативного впливу на психічний стан та розвиток дітей. Він може у повній мірі приймати участь у їх житті та вихованні, спілкуватися з дітьми без присутності матері тривалий період часу, у тому числі (протягом місяця і більше).

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про необхідність проведення зустрічей дитини з батьком без присутності матері, оскільки наявні між сторонами неприязні відносини та конфлікти, негативно впливають на ставлення дітей до батька, а тому проведення зустрічей батька з дітьми у присутності матері не сприятиме налагодженню відносин між ними.

Разом з тим колегія суддів зазначає, про необхідність певного адаптаційного періоду та налагодження стосунків між батьком і його малолітніми синами, оскільки з 2011 року діти проживають в Україні з матір`ю, тому їм потрібна поступова адаптація до нових умов спілкування з батьком, і враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про визначення перших десятьох побачень позивача з дітьми у присутності матері ОСОБА_2 за місцем їх проживання.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов помилкового висновку про недоцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та приходить до висновку щодо зміни рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ковч Тарас Богданович, задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 березня 2021 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Забезпечити ефективне здійснення прав доступу ОСОБА_1 до участі у вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спілкування за допомогою листування, телефонного, відеозв`язку та надання йому побачень з дітьми в період з 01 грудня по 31 грудня щорічно та з 01 серпня по 31 серпня щорічно за місцем їх проживання з урахуванням бажання дітей, їх стану здоров`я та режиму дня, без присутності матері.

Перші десять побачень проводити у присутності матері ОСОБА_2 за місцем її проживання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 02 червня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк