ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участю секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Фастівська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

встановив:

В грудні 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що будинок АДРЕСА_1 належав по праву власності бабусі позивачів ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.12.1993 року, в якому ОСОБА_5 проживала. ОСОБА_5 мала двох дітей: сина ОСОБА_6 (батько позивачів) та дочку ОСОБА_3 (тітка позивачів). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після смерті батька, в 2000 році позивач, ОСОБА_1 стала постійно проживати разом із бабусею ОСОБА_5 в належному їй будинку АДРЕСА_1 . Зареєструвалась за адресою будинку з 17.10.2003 року. В 2006 році бабуся ОСОБА_5 поділила в натурі належний їй будинок, виділивши: ОСОБА_1 , своїй онуці приміщення будинку: 1-1, пл. 7,1 кв. м., 1-2, пл. 16,2 кв.м., 1-3, пл. 16,6 кв.м., 1-10, пл. 5,5, кв.м., 1-8, пл. 11,7 кв.м., 1-9, пл. 2,3 кв.м., 1-7, пл. 9,4 кв.м., 1-11, пл. 7 кв.м.; другій своїй онуці ОСОБА_4 (дочці ОСОБА_3 ) приміщення будинку: 1-6, пл. 11,2 кв.м., 1-5, пл. 11,9 кв.м., решта приміщень залишилась у володінні ОСОБА_5 . З метою виділу в натурі частин житлового будинку ОСОБА_5 18.05.2006 року звернулась із відповідною заявою до Фастівського БТІ. 01.06.2006 року спеціалістом КП ФМР «Фастівське БТІ» було розраховано розмір часток, що виділяються, які складають: - для відчуження ОСОБА_1 - 4/7 частини домоволодіння, - для відчуження ОСОБА_4 - 1/7 частина домоволодіння. 19.08.2006 року ОСОБА_5 подарувала позивачу, ОСОБА_1 4/7 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщення будинку: 1-1, пл. 7,1 кв.м., 1-2, пл. 16,2 кв.м., 1-3, пл. 16,6 кв.м., 1-10, пл. 5,5, кв.м., 1-8, пл. 11,7 кв.м., 1-9, пл. 2,3 кв.м., 1-7, пл. 9,4 кв.м., 1-11, пл. 1,7 кв.м. Договір дарування частки житлового будинку нотаріально посвідчено і відповідно до діючого на той час законодавства зареєстровано в реєстрі правочинів. Також, 19.08.2006 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 1/7 частину вищевказаного житлового будинку, а саме: приміщення будинку: 1-6, пл. 11,2 кв.м., 1-5, пл. 11,9 кв.м., що підтверджується укладеним і нотаріально посвідченим договором дарування. Після укладення договорів дарування 4/7 та 1/7 частин будинку у власності ОСОБА_5 залишилось 2/7 частини будинку, що складаються із приміщення 1-4, пл. 17,7 кв.м. В подарованій ОСОБА_1 частині житлового будинку позивач постійно проживає і зареєстрована по даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_2 бабуся позивачів ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина на 2/7 частини будинку вищевказаного будинку. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 є: - її дочка ОСОБА_3 , - її онуки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по праву представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька (сина спадкодавиці) ОСОБА_6 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли всі спадкоємці, а саме: - спадкоємиця ОСОБА_3 шляхом подання заяви нотаріусу (вимога ч. 1 ст. 1269 ЦК); - спадкоємиця ОСОБА_1 як спадкоємиця, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини (вимога ч. 3 ст. 1268 ЦК); - спадкоємець ОСОБА_2 в силу свого неповноліття на момент відкриття спадщини (вимога ч. 4 ст. 1268 ЦК). Таким чином, спадкове майно належить позивачам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з часу відкриття спадщини - дня смерті бабусі ОСОБА_5 і спадковим законом не встановлений строк для її оформлення.

Проте, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 була відкрита нотаріусом в 2012 році за заявою відповідачки ОСОБА_3 позивачам до останнього часу відомо не було. З дня смерті бабусі і до останнього часу ні ОСОБА_3 , ні власниця 1/7 частини будинку ОСОБА_4 в будинку не проживали, із будь-якими заявами щодо нерухомого майна до позивачів не звертались. 14.11.2020 року ОСОБА_4 стала вимагати від позивача, ОСОБА_1 , щоб вона разом із неповнолітніми дітьми негайно виселялась із будинку, оскільки весь будинок належить їй та її матері ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_4 нецензурно лаялась, агресивно себе поводила, погрожувала власноручно викинути речі позивача, ОСОБА_1 і речі її дітей на вулицю. Для захисту себе і своїх неповнолітніх дітей, ОСОБА_1 була змушена викликати поліцію. Після приїзду наряду поліції ОСОБА_4 припинила неправомірні дії по намаганню виселити її із будинку. 15.11.2020 року, ОСОБА_4 з відома ОСОБА_3 без будь-якого узгодження зі позивачем, ОСОБА_1 почала розбивати внутрішню стіну в будинку. З метою припинення неправомірних дій по руйнуванню будинку ОСОБА_1 було викликано працівників поліції. Працівникам поліції ОСОБА_4 надала для огляду Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 , а саме: на 6/7 частин спірного будинку. Свідоцтво про право на спадщину видано ОСОБА_3 02.11.2020 року нотаріусом Фастівської державної міської нотаріальної контори Бойко О.О.

Як спадкоємці, що прийняли спадщину після смерті бабусі ОСОБА_5 , позивачі звернулись до нотконтори із заявами про скасування виданого 02.11.2020 року ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_5 та видачу їм свідоцтв про право на спадщину. Після прийняття від позивачів заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину з`ясувалось, що при поданні ОСОБА_3 в 2012 році заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері нею не було повідомлено нотаріуса про те, що: є інші спадкоємці першої черги - діти померлого раніше за спадкодавицю сина ОСОБА_6 - онука ОСОБА_1 , яка постійно проживала і зареєстрована із спадкодавицею в одному будинку, та онук ОСОБА_2 , який є неповнолітнім, - спадкодавиця ще за життя подарувала не тільки онуці ОСОБА_4 1/7 частину будинку, а також і онуці ОСОБА_1 4/7 частин цього будинку. Приховання від нотаріуса при відкритті спадкової справи достеменно відомої ОСОБА_3 інформації про наявність прийнявших спадщину інших спадкоємців і факту дарування ОСОБА_7 4/7 частин будинку призвело до того, що нотаріусом відповідачці видане свідоцтво про право на спадщину на 6/7 частин спірного будинку (без врахування подарованих в 2006 році 4/7 його частин, що не входять до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 , та без врахування розміру часток в спадковому майні прийнявших цю спадщину інших спадкоємців ОСОБА_1 - 1/14 частина, ОСОБА_2 - 1/14 частина). Отже, маючи право на 1/7 частину спадкового будинку, ОСОБА_3 внаслідок неправомірних дій отримала свідоцтво на 6/7 частин спірного будинку. Нотаріус може внести зміни в свідоцтво про право на спадщину лише за умови, що спадкоємець, який отримав свідоцтво, поверне його оригінал до спадкової справи. Відповідачка ОСОБА_3 відмовилась надати згоду на внесення нотаріусом змін до свідоцтва про право на спадщину і оригінал свідоцтва до спадкової справи не повернула. Тому у позивачів відсутня можливість вирішити спір з спадкового майна в досудовому порядку. Вважають, що є всі передбачені законом підстави для визнання цього свідоцтва недійсним.

Крім цього, оскільки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (діяв до 01.01.2013 року) відсутня інформація про відчуження ОСОБА_5 , ОСОБА_1 4/7 частин спадкового будинку за договором дарування від 19.08.2006 року, то відповідачка ОСОБА_3 безпідставно вважає, що право власності у ОСОБА_1 на це майно не виникло і воно входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 як належне їй на день смерті нерухоме майно. Подаровані ОСОБА_1 4/7 частин будинку АДРЕСА_1 до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 не входять з огляду на те, договір дарування ОСОБА_5 , ОСОБА_1 4/7 частин спірного житлового будинку було укладено 19.08.2006 року. Договір дарування нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. Відповідно до п. 7 вказаного Договору дарування право власності на подаровані 4/7 часток вказаного житлового будинку виникає у обдарованого у відповідності до ст. ст. 719, 722 ЦК України, тобто з моменту прийняття дарунка. Прийняттям дарунка вважається одержання обдаровуванню примірника з договору після його нотаріального посвідчення. Таким чином, до 01.01.2013 року (дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів) право власності на нерухоме майно виникло у набувача з моменту його державної реєстрації в реєстрі правочинів. Оскільки при укладенні договору дарування 4/7 частин будинку нотаріусом було здійснено його державну реєстрацію і зареєстровано договір в реєстрі правочинів за № 2459, то ОСОБА_1 набула право власності на зазначене в договорі дарування майно з 19.08.2006 року. Отже, сама по собі відсутність в Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації про укладений в установленому законом порядку договір дарування частин будинку не є ототожненням відсутності факту набуття ОСОБА_1 права власності на це майно на підставі чинного не скасованого правовстановлюючого документа.

На підставі викладеного просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 , державним нотаріусом Фастівської міської нотаріальної контори Бойко Оленою Олександрівною 02 листопада 2020 року на 6/7 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , судові витрати покласти на відповідача.

21 грудня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

16.02.2021 року відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , яка є її матір`ю, внаслідок її смерті відкрилася спадщина за місцем її смерті в м Фастові. 10.04.2012 року ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Спадковим майном після смерті матері є: частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із зазначеним переліком та запитами нотаріуса Запорожець О.В. надала нотаріусу всі документи, з яких вбачалось, що спадкоємиці належала 6/7 частин житлового будинку за вищевказаною адресою. В 2012 році ОСОБА_3 приходила до нотаріуса із позивачем ОСОБА_1 , вона мала намір подати заяву про відмову від своєї частки у спадщині. Нотаріус, перевіривши всі надані ОСОБА_3 документи, перевіривши наявність (відсутність) заповітів, врахувавши обставину про відсутність зареєстрованих прав інших осіб на спадкове майно, 02.11.2020 року видав ОСОБА_3 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 6/7 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Позивачі зазначають, що «ні ОСОБА_3 , ні власниця 1/7 частини будинку ОСОБА_4 в будинку не проживали, із будь-якими заявами щодо нерухомого майна до них не звертались». Однак, закон не зобов`язує власника будинку або його частини проживати в будинку. ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 , яка є власницею 1/7 частини житлового будинку, та як зазначають позивачі, у її користуванні знаходяться житлові кімнати 1-6 та 1-5 в будинку, не дозволяла позивачам займати її кімнати. Позивачі зайняли кімнати 1-6 та 1-5, в інших кімнатах зрізали опалювальні батареї та здали їх у металобрухт за гроші. В 2019 році газ в будинку був відключений у звязку із несплатою позивачами боргу за доставку газу та за використання газу. Станом на 12.2020 року за позивачкою рахується борг в сумі 15 281,03 грн. та за доставку газу 1923,47 грн. Спір між позивачами та ОСОБА_3 , ОСОБА_8 виник стосовно кімнат 1-6 та 1-5 в будинку. ОСОБА_9 , як співвласник житлового будинку, вирішила зробити ремонт в своїх кімнатах та окремий вихід, а позивачі проживали в ОСОБА_10 кімнатах, тому ОСОБА_9 попросила позивачів звільнити її кімнати. Позивачі почали телефонувати в поліцію про наші протиправні дії, але після приїзду працівників поліції вони показали їм правовстановлюючі документи, що стало підставою для розгляду заяви ОСОБА_1 за спрощеною схемою, як це зазначено у відповіді на адвокатський запит. Позивачі звинувачують їх, що ОСОБА_3 не повідомила нотаріуса про те, що: є інші спадкоємці першої черги; спадкодавця ще за життя подарувала онуці ОСОБА_1 4/7 частин будинку. З цього приводу зазначила, що нотаріус не запитувала ОСОБА_3 про існування будь-яких осіб, які можуть претендувати на спадкове майно. ОСОБА_3 не знала, що 4/7 частин житлового будинку були подаровані спадкодавицею ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не є стороною договору дарування та сторони договору не повідомляли ОСОБА_3 про вчинений ними правочин. Крім того, ОСОБА_3 зібрала всі документи, в тому числі і з Фастівського БТІ, який зберігає відомості про власників будинку. Нотаріус перевірила всі документи і видала ОСОБА_3 , як спадкоємцю, свідоцтва про право на спадщину.

Крім цього зазначила, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту державної реєстрації нерухомого майна. Згідно із наданими позивачами відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_4 (1/7 частина) та ОСОБА_5 (6/7 частини), а з 02.11.2020 року ОСОБА_3 .. Реєстрація об`єктів нерухомості здійснюється бюро технічної інвентаризації відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.02.2004 за № 157/6445 (із змінами та доповненнями). На підставі викладеного просила в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити зазначивши, що так як ОСОБА_3 не визнає права позивачів на спадщину і не повернула нотаріусу в добровільного порядку оригінал оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину для внесення в нього відповідних змін, то вважають, що є всі правові підстави для визнання такого свідоцтва недійсним.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували зазначивши, що правильним способом захисту прав позивачів є саме внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не про визнання його недійсним, адже відповідач все одно буде спадкувати як спадкоємець за законом першої черги, хоча його частка зменшиться. Тому просила в задоволені позову відмовити.

Третя особа - ОСОБА_4 позов не визнала та заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа нотаріус Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О. позов підтримала, зазначила, що є необхідність у скасуванні свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачу, оскільки на даний час внести виправлення або змінити свідоцтво неможливо, а повернути оригінал свідоцтва відповідач відмовилась, у зв`язку з чим неможливо внести зміни у свідоцтво про право на спадщину.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 мала двох дітей: сина ОСОБА_6 - батько позивачів та дочку ОСОБА_3 - тітка позивачів (відповідач по справі).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів - ОСОБА_6 помер.

Після смерті батька, в 2000 році позивач, ОСОБА_1 стала постійно проживати разом із бабусею ОСОБА_5 в належному їй будинку АДРЕСА_1 .

Зареєструвалась за адресою будинку з 17.10.2003 року, що не заперечувалось відповідачем.

В 2006 році спадкодавець ОСОБА_5 поділила в натурі належний їй будинок, виділивши: ОСОБА_1 - своїй онуці (позивачу по справі) приміщення будинку: 1-1, пл. 7,1 кв. м., 1-2, пл. 16,2 кв.м., 1-3, пл. 16,6 кв.м., 1-10, пл. 5,5, кв.м., 1-8, пл. 11,7 кв.м., 1-9, пл. 2,3 кв.м., 1-7, пл. 9,4 кв.м., 1-11, пл. 7 кв.м., а другій своїй онуці (третій особі) ОСОБА_4 (дочці ОСОБА_3 ) приміщення будинку: 1-6, пл. 11,2 кв.м., 1-5, пл. 11,9 кв.м., решта приміщень залишилась у володінні ОСОБА_5 .

З метою виділу в натурі частин житлового будинку ОСОБА_5 18.05.2006 року звернулась із відповідною заявою до Фастівського БТІ. 01.06.2006 року спеціалістом КП ФМР «Фастівське БТІ» було розраховано розмір часток, що виділяються, які складають: - для відчуження ОСОБА_1 - 4/7 частини домоволодіння, - для відчуження ОСОБА_4 - 1/7 частина домоволодіння (а.с.39-41).

19.08.2006 року ОСОБА_5 подарувала позивачу, ОСОБА_1 4/7 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщення будинку: 1-1, пл. 7,1 кв.м., 1-2, пл. 16,2 кв.м., 1-3, пл. 16,6 кв.м., 1-10, пл. 5,5, кв.м., 1-8, пл. 11,7 кв.м., 1-9, пл. 2,3 кв.м., 1-7, пл. 9,4 кв.м., 1-11, пл. 1,7 кв.м., що підтверджується договором дарування від 19.08.2006 року (а.с.42).

Договір дарування частки житлового будинку було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі правочинів.

Також, 19.08.2006 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 1/7 частину вищевказаного житлового будинку, а саме: приміщення будинку: 1-6, пл. 11,2 кв.м., 1-5, пл. 11,9 кв.м., що підтверджується укладеним і нотаріально посвідченим договором дарування.

Після укладення договорів дарування 4/7 та 1/7 частин будинку у власності ОСОБА_5 залишилось 2/7 частини будинку, що складаються із приміщення 1-4, пл. 17,7 кв.м.

Позивачі і на даний час проживають у подарованій ОСОБА_1 4/7 частині будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла спадкодавець ОСОБА_5 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, виданим 27.08.2020 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серія НОМЕР_1 (а.с.22).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 2/7 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 є: - її дочка ОСОБА_3 (відповідач) та її онуки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (позивачі) по праву представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька (сина спадкодавиці) ОСОБА_6 .

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли всі спадкоємці, а саме: - спадкоємиця ОСОБА_3 шляхом подання заяви нотаріусу (вимога ч. 1 ст. 1269 ЦК); - спадкоємиця ОСОБА_1 як спадкоємиця, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини (вимога ч. 3 ст. 1268 ЦК); - спадкоємець ОСОБА_2 в силу свого неповноліття на момент відкриття спадщини (вимога ч. 4 ст. 1268 ЦК).

Таким чином, спадкове майно належить позивачам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з часу відкриття спадщини - дня смерті бабусі ОСОБА_5 і спадковим законом не встановлений строк для її оформлення.

Проте, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 була відкрита нотаріусом в 2012 році за заявою відповідачки ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що позивачам даний факт відомо не було, крім цього, з моменту смерті спадкодавця і до останнього часу ні ОСОБА_3 , ні власниця 1/7 частини будинку ОСОБА_4 в будинку не проживали.

14-15.11.2020 року третя особа - ОСОБА_4 стала вимагати від позивача, ОСОБА_1 , щоб вона разом із неповнолітніми дітьми негайно виселялась із будинку, оскільки весь будинок належить їй та її матері ОСОБА_3 . Зазначений факт підтверджується зверненнями позивача ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 до правоохоронних органів (а.с.35-36)

На підтвердження правомірності своїх дій, працівникам поліції, ОСОБА_4 надала для огляду Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 , а саме: на 6/7 частин спірного будинку, яке було видано ОСОБА_3 02.11.2020 року нотаріусом Фастівської державної міської нотаріальної контори Бойко О.О.

В подальшому, позивачі, як спадкоємці що прийняли спадщину після смерті бабусі ОСОБА_5 , звернулись до нотконтори із заявами про скасування виданого 02.11.2020 року ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_5 та видачу їм свідоцтв про право на спадщину.

З пояснень третьої особи - нотаріуса Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О. вбачається, що вже після прийняття від позивачів заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину з`ясувалось, що при поданні ОСОБА_3 в 2012 році заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері - спадкодавиці ОСОБА_5 , нею не було повідомлено нотаріуса про те, що є інші спадкоємці першої черги: - діти померлого раніше за спадкодавицю сина ОСОБА_6 , - онука ОСОБА_1 , яка постійно проживала і зареєстрована із спадкодавицею в одному будинку, та онук ОСОБА_2 , який був на момент прийняття спадщини неповнолітнім та що спадкодавиця ще за життя подарувала не тільки онуці ОСОБА_4 1/7 частину будинку, а також і онуці ОСОБА_1 4/7 частин цього будинку.

Отже, приховання від нотаріуса при відкритті спадкової справи, достеменно відомої ОСОБА_3 інформації про наявність прийнявших спадщину інших спадкоємців і факту дарування ОСОБА_7 4/7 частин будинку призвело до того, що нотаріусом відповідачці видане свідоцтво про право на спадщину на 6/7 частин спірного будинку (без врахування подарованих в 2006 році 4/7 його частин, що не входять до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 , та без врахування розміру часток в спадковому майні прийнявших цю спадщину інших спадкоємців ОСОБА_1 - 1/14 частина, ОСОБА_2 - 1/14 частина).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_3 підписала особисто заяву про прийняття спадщини, в змісті якої зазначено, що «інших спадкоємців, передбачених законом, у померлої немає» (а.с.78).

Крім цього, матеріали спадкової справи містять довідку про склад сім`ї, яку ОСОБА_3 подала нотаріусу (на бланку Виконавчого комітету Фастівської міської ради) від 29.10.2020, яка була підписана головою вуличного комітету та засвідчена адміністратором ЦНАП, відомості в яку внесла особисто, а саме про зареєстрованих у буд. АДРЕСА_1 осіб, а саме: ОСОБА_1 онука з 1985, ОСОБА_11 - правнучка з 2009 року, ОСОБА_12 правнучка з 2006 року; ОСОБА_13 онук з 2001 року; ОСОБА_14 правнук з 2017 року (що відображено у журналі судового засідання від 08.04.2021 (а.с.167-168).

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що маючи право на 1/7 частину спадкового будинку, ОСОБА_3 , внаслідок приховування достовірної інформації щодо кола спадкоємців, отримала свідоцтво на 6/7 частин спірного будинку.

Нотаріус в судовому засіданні пояснила, що може внести зміни в свідоцтво про право на спадщину лише за умови, що спадкоємець, який отримав свідоцтво, поверне його оригінал до спадкової справи. ОСОБА_3 відмовилась надати згоду на внесення нотаріусом змін до свідоцтва про право на спадщину і оригінал свідоцтва до спадкової справи не повернула.

Щодо позиції представника відповідача про обрання позивачем невірного способу захисту цивільних прав, то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого права та інтересу та у спосіб, встановлений законом.

Позивачі, звертаючись до суду посилаються на ст. 1301 ЦК України, в якій визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

На підставі зазначеної норми закону, позивачі просять суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко Оленою Олександрівною 02.11.2020року на 6/7 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Статтею 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

При цьому, зміни до свідоцтва про право на спадщину вносяться без визнання попереднього свідоцтва про право на спадщину недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити на підставі рішення суду про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією.

Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце у разі, коли відсутня згода спадкоємців на внесення змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку.

Враховуючи ту обставину, що відповідачка ОСОБА_3 не визнає права позивачів на спадщину, не погодилась на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та не повернула нотаріусу в добровільному порядку оригінал оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину для внесення в нього відповідних змін, суд вважає , що обраний позивачами спосіб захисту порушеного права на спадщину - визнання такого свідоцтва недійсним. є вірним та таким, що відповідає нормам ст. 16 ЦК України.

Судом також встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діяв до 01.01.2013 року, відсутня інформація про відчуження ОСОБА_5 , ОСОБА_1 4/7 частин спадкового будинку за договором дарування від 19.08.2006 року.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник вважають, що право власності у ОСОБА_1 на це майно не виникло, оскільки ця інформація не відображена в Реєстрі і воно входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 як належне їй на день смерті нерухоме майно.

Суд не погоджується з позицією відповідача щодо не набуття позивачем права власності на подароване майно у зв`язку з відсутністю державної реєстрації договору дарування, враховуючи наступне.

Відповідно до Конституції України до спірних правовідносин застосовуються ті правові норми, які були чинними на момент їх виникнення.

З 01.01.2004 року набрав чинності перший цивільний кодекс України. Новелою цього кодексу було поняття про правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно нового ЦК правочином є договір дарування та договір купівлі - продажу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ч. 4 ст. 722 ЦК України (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Отже, за ст. 719 ЦК України (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) на момент укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договору дарування 4/7 частин спірного будинку державної реєстрації такого договору дарування не вимагалося.

Для укладання договору дарування нерухомого майна було достатньо лише його нотаріального посвідчення, що і відбулося в нашому випадку.

В п.7 Договору дарування від 19.08.2006 року зазначено: «Право власності на подаровані 4/7 часток вказаного житлового будинку виникає у обдаровуваного у відповідності до ст. ст. 719, 722 Цивільного кодексу України, тобто з моменту прийняття дарунка. Прийняттям дарунка вважається одержання Обдаровуваною примірника цього договору після його нотаріального посвідчення (а.с.42 на звороті).

Отже, з урахуванням викладених норм цивільного законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, подаровані ОСОБА_1 4/7 частин будинку АДРЕСА_1 , до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 не входять з огляду на те, договір дарування ОСОБА_5 , ОСОБА_1 4/7 частин спірного житлового будинку було укладено 19.08.2006 року.

При цьому, договір дарування нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. (а.с.42).

Відповідно до п. 7 вказаного Договору дарування право власності на подаровані 4/7 часток вказаного житлового будинку виникає у обдарованого у відповідності до ст. ст. 719, 722 ЦК України, тобто з моменту прийняття дарунка. Прийняттям дарунка вважається одержання обдаровуванню примірника з договору після його нотаріального посвідчення.

Таким чином, до 01.01.2013 року (дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів) право власності на нерухоме майно виникло у набувача з моменту його державної реєстрації в реєстрі правочинів. Оскільки при укладенні договору дарування 4/7 частин будинку нотаріусом було здійснено його державну реєстрацію і зареєстровано договір в реєстрі правочинів за № 2459, то ОСОБА_1 набула право власності на зазначене в договорі дарування майно з 19.08.2006 року.

Крім цього, на підтвердження того, що ОСОБА_1 є власником 4/7 частин спірного будинку на підставі договору даруванні від 19.08.2006 року, слугує і наявна у неї можливість здійснити державну реєстрацію свого права власності, проте, лише за умови визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на 6/7 частин спірного будинку, безпідставно отриманого ОСОБА_3 .

При цьому, суд критично відноситься до тієї обставини, що відповідачка ОСОБА_3 нібито не знала, що її мати ОСОБА_5 подарувала 19 серпня 2006 року обом своїм онучкам частини свого будинку, оскільки дане твердження спростовується встановленими в ході судового розгляду справи наступними фактами і обставинами: дочка відповідачки ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила, що 19 серпня 2006 року вони ходили до нотаріуса в трьох - вона, ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5 , а також, що ОСОБА_1 з дня дарування 4/7 частин будинку продовжує проживати в цій частині будинку разом із своїми дітьми, що не заперечувалось сторонами.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 141, 258-265, 268, 273, 354 ЦПК України, відповідно до ст. ст. 1220, 1222, 1223, 1269, 1270, 1272, 1300,1301 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Фастівська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 , державним нотаріусом Фастівської міської нотаріальної контори Бойко Оленою Олександрівною 02 листопада 2020 року на 6/7 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 04.06.2021.

Суддя Л.М.Ковалевська