Справа №613/1445/21 Провадження № 2/613/479/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шалімова Д.В.,

за участю секретаря Герасимюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Колєснік Ігор Анатолійович до Богодухівської міської ради Харківської області, про визнання права користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Колєснік І.А. звернувся до суду з позовом, про визнання права користування земельною ділянкою, в якій просить: визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_2 право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га, цільовим призначенням якої є ведення особистого підсобного господарства, згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-013288, виданого 16 червня 1995 року Улянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, реєстр № 146.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , який постійно до дня своєї смерті проживав разом з ним. Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 першої черги спадкування, на частину майна останній на користь позивача склав заповіт. Інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. До складу спадкового майна батька позивача, яке не увійшло до заповіту, але успадковане ним за заповітом, належить право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою. 03 вересня 2021 року позивач звернувся до Богодухівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку. 08 вересня 2021 року Богодухівською держнотконторою листом № 1314/01-16 позивачу письмово повідомлено про відмову у видачі спадкового свідоцтва на право постійного користування вказаною земельною ділянкою, оскільки нотаріусом встановлено спір про право, пов`язаний із припиненням цього речового права після смерті спадкодавця та щодо його належності до спадкового майна. Позивач вважає, що він успадкував дане право речове право, а тому спір має бути вирішений в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Колєснік І.А. в судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 липня 1960 року, батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 , актовий запис № 41.

Як вбачається з копії заповіту від 20 вересня 2016 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Улянівської сільської ради Помазан Т.А., ОСОБА_2 , належну йому на праві приватної власності земельну ділянку (пай) площею 5, 69 га, яка належить йому на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії Р2 № 776270, розташованої на території Улянівської сільської ради, Богодухівського району Харківської області, а також земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2086 га, кадастровий номер :00:001:0019, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 181756, а також, належний йому будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 16 серпня 2019 року, виданого Улянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 24.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59437192, Богодухівською державною нотаріальною конторою 15 лютого 2020 року заведено спадкову справу № 73/2020, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2021 року витребувано з Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області завірену копію спадкової справи № 73/2020, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії спадкової справи, 15 лютого 2020 року Богодухівською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_1 , було заведено спадкову справу № 73/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до відповіді нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області від 08 вересня 2021 року № 1314/01-16 відмовлено ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на право постійного користування земельною ділянкою, право на користування на яку підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-013288, оскільки нотаріуси не можуть вчинювати нотаріальні дії за умови існування спору про право та рекомендовано звернутись до суду.

Як вбачається з копії довідки Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 628 від 16 серпня 2019 року, ОСОБА_1 на день смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживали з останнім за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 125 від 13 лютого 2020 року, ОСОБА_2 дійсно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , був виписаний, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті разом з ним проживали та були зареєстровані: син ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_3 . Від його імені в Улянівській сільській раді Богодухівського району Харківської області був посвідчений заповіт від 12 вересня 2016 року, реєстраційний № 72.

Як вбачається з довідки Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області №142 від 13 лютого 2018 року, земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, державний акт на право постійного користування землею серії ХР-04-00-013288, площею 1,20 га, яка розташовується на території Улянівської сільської ради за межами населеного пункту, використовується за призначенням.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, дослідженими матеріалами спадкової справи достовірно встановлено, що позивач одноособово успадкував за заповітом майно свого батька.

Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-013288, виданим 16 червня 1995 року Улянівською сільською радою, ОСОБА_2 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,20 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Улянівської сільської ради.

Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 146.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступного.

Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст. 1, 3 та 8).

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч. 3 ст. 41 Конституції України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

Звідси право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином для ведення особистого підсобного господарства є майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2 ст. 102 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 7 ЗК України від 18.12.1990 року, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Пунктом 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України України у редакції Закону від 25.10.2001, який діяв з 01.01.2002 (момент набрання чинності названим ЗК України) до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте, Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Звідси громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 663/1738/16-ц.

Суд у даному спорі застосовує вказані положення законодавства та з урахуванням встановлених у справі обставин зазначає, що на момент смерті ОСОБА_2 йому на законних підставах належало право постійного користування спірною земельною ділянкою.

У постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у ст. 141 ЗК України від 25.10.2001 підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у ст. 141 ЗК України від 25.10.2001, є такими, що порушують це право.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у ст. 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало.

Такі висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020, справа № 179/1043/16-ц, у постанові від 23.06.2020, справа № 922/989/18.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.11.2019 у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 181/698/14-ц і від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, ані відсутність у ЗК України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини.

ЗК України в чинній редакції встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав.

На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя та після смерті його право постійного користування спірною земельною ділянкою припинене не було, доказів того, що це право було припинено в установленому законом порядку матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права користування земельною ділянкою підлягають задоволенню.

Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 20, 1216 1218, 1220, 1222, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Богодухівської міської ради Харківської області, про визнання права користування земельною ділянкою задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га, цільовим призначенням якої є ведення особистого підсобного господарства, згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-013288, виданого 16 червня 1995 року Улянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, реєстр № 146.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 03 грудня 2021 року.

СУДДЯ