Справа №491/1051/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
03 червня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області
у складі головуючого судді - Желяскова О. О.
з участю секретаря судового засідання Гула О.Р.,
розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
До Ананьївського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Проте, позивачка зазначає, що у вказаний термін свої зобовязання, вказані у розписці строки не виконав, хоча вона неодноразово зверталася до нього з вимогою повернути гроші, однак відповідач гроші не повертає.
Ухвалою від 17 грудня 2019 року у справі відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, роз`яснено відповідачу його право подати до суду відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву, порядок та строки реалізації зазначених прав, наслідки неподання відзиву на позовну заяву.
Проте, в установлений в ухвалі п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали та загалом станом на 3 червня 2021 року відповідачем до суду не подано відзив на позовну заяву, або зустрічну позовну заяву.
Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року, після виконання завдань підготовчого провадження, передбачених статтею 189 ЦПК України, у справі було закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті.
Копію ухвали про призначення справи до розгляду по суті було направлено відповідачу рекомендованим листом з супровідним листом від 19 лютого 2020 року за вихідним №491/1051/19/1436/2020 (а.с.45).
3 червня 201 року позивачка у судове засідання не з`явилася, проте надала на адресу суду письмове клопотання (а.с.128), в якому зазначила, що просить справу розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідач 3 червня 2021 року у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або клопотань щодо судового засідання, призначеного на 3 червня 2021 року від нього на адресу суду не надходило.
При цьому, про те, що розгляд справи буде здійснюватися 3 червня 2021 року відповідача було повідомлено належним чином, що підтверджується розпискою у «Рекомендованому поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.127) про отримання відповідачем 8 травня 2021 року рекомендованого листа суду за вихідним №491/1051/19/2762/2021, яким на його адресу направлялася судова повістка (а.с.125).
Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце слухання справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності сторін у справі.
При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України.
Як зазначалося вище, позивачко подано до суду заяву (а.с.128), в якій вона повідомила, що не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.
Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу.
Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяви позивачки, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Позивачкою є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Світловодськ Кіровоградської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Світловодським МРВ УМВС України в Кіровоградській області 9 березня 2000 року (а.с.4) та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 26 лютого 2000 рокуДПА по м.Світловодсбку (а.с.5).
Відповідачем є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_3 , виданий 10 квітня 2017 року органом №5123, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , що підтверджується довідкою Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 13 грудня 2019 року №447 (а.с.31), а також відомостями по справі №491/16/21, що містяться в Комп`ютерній програмі «Д-3», якою забезпечено функціонування автоматизованої системи документообігу суду в Ананьївському районному суді Одеської області.
Проте, позивачка зазначає, що у вказаний термін свої зобовязання, вказані у розписці строки не виконав, хоча вона неодноразово зверталася до нього з вимогою повернути гроші, однак відповідач гроші не повертає.
При цьому, суд зазначає наступне.
Питання надання коштів у позику врегульовано, § 1. «Позика» Глави 71 Цивільного кодексу України.
Так, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що позика містить два послідовних елементи: 1) отримання позичальником від позикодавця у власність певних грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками; 2) повернення позичальником такої ж суми грошових коштів (суми позики) або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості.
При цьому, абзацом 2 частини 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з позовної заяви, позивач посилається на те, що ним було виконано перший елемент позики, а саме передано відповідачу грошові кошти в сумі дев`яносто сім тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 76 коп., а відповідач, в свою чергу взяв на себе зобовязання виконати другий елемент позики.
Як вбачається зі змісту наданої позивачем розписки (а.с.59) вказані факти цілком підтверджуються.
Відповідно до частини 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Сума договору, на який посилається позивач більш ніж у 10 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а саме складає дев`яносто сім тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 76 коп., а отже договір мав бути укладений у письмовій формі.
Згідно положень частин 1 та 2 статті 207 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.
Згідно частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що розписка має підтверджувати факт укладення договору позики, зокрема виконання його першої складової, тобто отримання позичальником від позикодавця у власність певних грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками.
Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 вказав, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
При цьому, частини 2 статті 12 ЦПК України, якою дано визначення принципу змагальності цивільного судочинства, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Визначення принципу диспозитивності цивільного процесу наведене у статті 13 ЦПК України.
Так, частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене відповідає положенням частини 1 статті 81 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 3 статті 1049 ЦК України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
При цьому, як зазначає позивачка свої зобовязання за договором позики відповідач не виконав та грошові кошти їй не повернув.
Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 зазначив, що статтею 545 ЦКУ визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 1 статті 1052 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
Слід звернути увагу на те, що позивач не просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою, а також будь-який вид неустойки.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 264, 265, 273, 274, 279, 280-289, 354 ЦПК України,суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженеця с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_3 , виданий 10 квітня 2017 року органом №5123, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Світловодськ Кіровоградської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Світловодським МРВ УМВС України в Кіровоградській області 9 березня 2000 року, судові витрати у розмірі 979 (дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 32 копійки.
Копію рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про сторін у справі:

Позивач:ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач:ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Суддя: О.О.Желясков

Рішення набрало законної сили "__"__________________20___ року.