Справа № 278/7/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суду Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулася до суду із вище вказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 01.01.2020 року на автодорозі Виступовичі-Житомир по напрямку Житомир, близько 100 м від с. Топорище Хорошівського району Житомирської області стялася дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої водій автомобіля марки «Опель-Комбо», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 здійснив наїзд на ОСОБА_4 , матір позивачів, яка від тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Опель-Комбо», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу №АО4606388 у ПрАТ «УАСК «АСКА», у зв`язку з чим позивачі звернулись до ПрАТ «УАСК «АСКА» з заявою про страхове відшкодування.

04.12.2020 року ПрАТ «УАСК «АСКА» проведено часткову виплату страхового відшкодування на загальну суму 28338,00 грн.

Зазначена сума становить 50% від заявленої суми моральної шкоди, згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування (56676,00 грн), тобто у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди страховою компанією відмовлено.

Позивачі вважають відмову ПрАТ «УАСК «АСКА» незаконною, у зв`язку з чим звертаються за захистом своїх прав до суду та просять стягнути з ПрАТ «УАСК «АСКА» страхове відшкодування у сумі 14169,00 грн; пеню - 116,14 грн; три відсотки річних у сумі 29,25 грн та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4500,00 грн на кожного окремо.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ; суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання з`явились представник позивачів ОСОБА_5 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 .

Представник позивачів ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

ОСОБА_3 при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Пояснив, що під час ДТП він не зміг швидко зреагувати, оскільки ОСОБА_4 в темну пору доби йшла по смузі руху автотранспортних засобів, ближче до середини розмежувальної лінії автодороги, та потрапила під світло фар його авто, коли до неї залишилась вкрай маленька відстань, щоб уникнути наїзду на останню. ОСОБА_4 або переходила дорогу, або просто йшла по моїй смузі руху.

Представник відповідача належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 144) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Встановлено, що 01.01.2020 року приблизно о 17 год 50 хв у темну пору доби водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Опель-Комбо» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі Виступовичі-Житомир у напрямку м. Житомир, проїжджаючи ділянку автодороги в межах 148 км на відстані 130 м від с. Топорище Хорошівського району Житомирської області, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка від отриманих у результаті ДТП травм померла на місці події, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11).

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 0000001 від 01.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с. 14).

Постановою начальника слідчого відділу Хорошівського відділу поліції Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 29.05.2020 року дане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 50-53).

У ході досудового розслідування встановлено, що дана ДТП трапилась з вини пішохода ОСОБА_4 , яка, порушивши вимоги п.п. 4.4. та 4.14 (д) ПДР України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, не виділивши себе в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, рухалась проїзною частиною у зустрічному автомобілю напрямку, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована відповідачем ПрАТ «УАСК «АСКА» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО4606688 (а.с. 13).

Як вбачається з матеріалів справи позивачі декілька разів звертались до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування (а.с. 9-10, 32).

09.09.2020 року на адресу відповідача позивачі направили досудову вимогу щодо виплати страхового відшкодування (а.с. 43-47)

04.12.2020 року ПрАТ «УАСК «АСКА» було перераховано страхове відшкодування у сумі 28338,00 грн моральної шкоди (а.с. 65).

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, у випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.3 ст. 27 Закону встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно із п. 36.3. ст. 36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

З огляду на те, що смерть потерпілого настала внаслідок сукупних дій ОСОБА_3 , як особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та ОСОБА_4 , чия вина встановлена постановою про закриття кримінального провадження від 29.05.2020 року, то відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону розмір страхового відшкодування має бути розраховано шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 1193 ЦК України).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

З огляду на обставини дорожньо-транспортної пригоди, які свідчать про наявність в діях потерпілої грубої необережності, суд враховує її вину.

Таким чином, аналізуючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 23, 1167, ч. 2 ст. 1168, ч. 5 ст. 1187, ч. 2 ст. 1193 ЦК України, ст. 6, п. 22.1, ст. ст. 22, 23, п. 27.3 ст.27, п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 81, 83, 89, 264-266, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.06.2021 року.

Суддя О. М. Дубовік