Справа № 202/3275/21
Провадження № 2-з/202/86/2021
УХВАЛА

08 червня 2021 року м.Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєва Д.А., розглянувши заяву адвоката Забари Альони Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом адвоката Забари Альони Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Забара А.В., діюча в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно з поданням позову до суду представником позивача - адвокатом Забарою А.В., подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках, які належать ОСОБА_2 , а також на все рухоме та нерухоме майно, майнові права, та грошові кошти, які можуть бути виявлені виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах суми позовних вимог в розмірі 297 894,91 грн.

Заява мотивована тим, що у своїй позовній заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість, яка виникла у зв`язку із отримання та збереженням останнім грошових коштів, які належать позивачу без достатньої правової підстави. Крім того позивач вважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути інфляційні збитки та З % річних від простроченої суми заборгованості. Також Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість, яка виникла на підставі Договору поруки, по якому ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_2 заборгованості в сумі 10 000,00 грн. (десять тисяч грн.). З огляду на те, що основна сума заборгованості, яку повинен сплатити Відповідач-1 є значною та складає більше відсоткове значення, в порівнянні з вимогами, які ставляться до Відповідача-2, Позивач вважає, що саме у відношенні Відповідача-1 слід вжити заходи забезпечення позову.

Дану заяву позивач подає з метою вжиття заходів щодо охорони його матеріально-правових інтересів, як кредитора від можливих недобросовісних дій із боку ОСОБА_2 , як боржника. Заявник має побоювання щодо реального виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, адже наявна значна сума заборгованості. ОСОБА_2 вже тривалий час ухиляється від виконання зобов`язання про що свідчить відсутність будь-яких дії з погашення заборгованості після отримання відповіді на отриману ним вимогу від позивача. У вимозі позивач просив повернути грошові кошти в розмірі 280 662,96 грн., адже такі отримані та збережені без достатньої правової підстави, а тому є зобов`язанням ОСОБА_2 , строк виконання якого настав.

Заявник зазначає, що з інформації, яка міститься в держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що у ОСОБА_2 відсутнє будь-яке майно на праві власності, хоча ОСОБА_2 в 2014 році надавав позивачу позику в розмірі 15000 доларів США, на підставі договору позики від 12.05.2014 року. Зазначена обставина є свідченням того, що ОСОБА_2 має лише грошові кошти в своєму розпорядженні, які можна дуже швидко зняти з розрахункових рахунків та за відсутності будь-якого іншого майна, отримати реальне виконання рішення суду про стягнення грошових коштів на користь Позивача буде утрудненим або навіть неможливим. А тому з тим, щоб уникнути можливих труднощів у подальшому виконанні рішення, позивач просить суд забезпечити позов, шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 в межах пред`явлених позовних вимог.

Позивач вважає, що поведінка ОСОБА_2 підтверджує його недобросовісність, тому що позивач довгий час сплачував на користь ОСОБА_2 грошові кошти, які позивач позичив у ОСОБА_2 на підставі договору позики від 12.05.2014 року.

В той же час ОСОБА_2 зараховував зазначені кошти в рахунок погашення позики від 12.05.2014 року, а після цього, коли звернувся до суду про стягнення грошових коштів на підставі договору позики в розмірі 15000 доларів США заперечував факт отримання коштів саме в рахунок зарахування позики від 12.05.2014 року. Зазначена поведінка є свідченням недобросовісної поведінки відповідача, направленої на необгрунтоване збагачення за рахунок позивача, а тому важко повірити, що особа, яка свідомо заперечувала факт отримання коштів в рахунок погашення діючої заборгованості спроможна до добросовісного виконання своїх обов`язків. Зазначена обставини є свідченням того, що добровільне виконання рішення суду не є ціллю ОСОБА_2 .

Крім того, ОСОБА_2 вже почав отримувати від позивача виконання постанови Донецького апеляційного суду №234/15107/19 від 23.06.2020р., оскільки позивач сплачує кошти на рахунок ОСОБА_2 , а тому для недопущення подвійного збагачення для відповідача, оскільки останній отримує кошти від позивача на виконання рішення суду та утримує у себе кошти, які ним були отриманні від позивача.

Позивач вважає, що для збалансованості інтересів сторін необхідним є накладення арешту на кошти ОСОБА_2 саме в межах тих сум, які позивач просить суд стягнути на свою користь та сума якої дорівнює тій сумі, яку позивач змушений сплатити в подвійному розмірі. Крім того, факт відсутності іншого майна, на яке може бути звернуте стягнення, враховуючи швидкість, з якою відповідач може зняти всі готівкові кошти зі своїх рахунків, позивач вважає, що необхідним є застосування заходів забезпечення позову.

Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить задовольнити її заяву.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В судове засідання сторони не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як встановлено судом, заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, у заяві про забезпечення позову відсутні посилання на належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачу належить на праві приватної власності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, що не дає можливості суду оцінити співмірність застосування вказаних заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Більш того, заявник не зазначає з посиланням на докази те, що в будь-яких банківських установах відкриті рахунки на ім`я ОСОБА_2 , а також, що на цих рахунках знаходяться грошові кошти.

З огляду на зазначене, у задоволенні заяви представника позивача адвоката Забари А.В. про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150-151, 153 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Забари Альони Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом адвоката Забари Альони Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, відмовити.

Ухвала може бути оскарженадо Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд, шляхом подачі протягом 15-ти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Д.А.Ісаєва