ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 703/2741/20
Провадження № 22-ц/821/979/21
категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: - Василенко Л. І.,

суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у складі: головуючого судді Ігнатенко Т. В.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Змінивши підставу позову, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 47,4 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. під літерою «Аа» в технічному паспорті, з відповідною частиною надвірних споруд: сараїв літ. «БбЕ», літньої кухні літ. «Гг», гаража літ. «В», убиральні літ. «У», душу літ. «Ж», погребу літ. «п/д», огорожі №1-3, замощення літ. «І», водоколонки літ. «К»; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину компенсації вартості автомобіля «ВАЗ 2105», 1984 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та мотоцикла марки «МТ-1036», 1983 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , в сумі 18421 гривня 50 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати.

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про відмову від позову в частині стягнення компенсації за транспортні засоби у зв`язку із сплатою такої компенсації відповідачем.

Також 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій посилаючись на ст. 142 ЦПК України просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, в тому числі і за вимоги, які були задоволені відповідачем самостійно.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частини компенсації вартості автомобіля та мотоцикла.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини компенсації вартості автомобіля та мотоцикла, - закрито.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку задоволено.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 47,4 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. під літерою «Аа» в технічному паспорті, з відповідною частиною надвірних споруд: сараїв літ. «Бб, Е», літньої кухні літ. «Гг», гаража літ. «В», убиральні літ. «У», душу літ. «Ж», погребу літ. «п/д», огорожі №1-3, замощення літ. «І», водоколонки літ. «К».

Вирішено компенсувати ОСОБА_1 , за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1052 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у сумі 4500 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4500 грн, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи наявна лише одна квитанція б/н від 22.02.2021 на суму 4500 грн, у графі «Ордер доручення» якої вказано: «розподіл майна подружжя». Тобто, у вказаній квитанції, як доказу сплати позивачкою 4500 грн, відсутні взагалі відомості за яку конкретно професійну правничу допомогу позивач сплатила адвокату гонорар, у якій справі, згідно якого договору про надання правничої допомоги.

Щодо договору про надання правничої допомоги зазначає, що в ньому із інформації про клієнта зазначено лише прізвище та ініціали позивача, що на його думку не можна вважати достатнім для ідентифікації особи.

Договір не містить детального опису правових послуг, що надаються адвокатом, та, що вони пов`язані саме із представництвом інтересів клієнта (позивача) у даній цивільній справі. Види юридичних послуг, що вказані у договорі від 17.08.2020 взагалі відсутні в акті виконаних робіт від 22.02.2021.

Також зазначає, що до часу подання заяви про компенсацію витрат на правову допомогу та винесення рішення, в матеріалах справи відсутній оригінал чи копія ордеру, а наданий позивачем ордер не містить ані номера договору про надання правничої допомоги, ані дати його укладення, що став підставою його видачі адвокатом, хоча ці реквізити є обов`язковими.

Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесені нею витрати на надання професійної правничої допомоги на загальну суму 4500 грн.

Просив суд прийняти постанову, якою скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року в частині стягнення із ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4500 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги позивача про стягнення із нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4500 грн відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Предметом апеляційного перегляду є рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року в частині стягнення із ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4500 грн. В іншій частині рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року не переглядається.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не просить зменшити суми судових витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вимог згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України, а заперечує сам факт їх надання.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскаржуваним рішенням в частині вимог провадження у справі закрито у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від позову, в іншій частині позов задоволено.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що підставою відмови від позову стало виконання відповідачем вказаної вимоги в позасудовому порядку до винесення рішення у справі.

Статтею 142 ЦПК України визначено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу виходячи із положень саме ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

Щодо доведеності ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц, провадження № 61-13608св20.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2020 року (в день подачі позову ОСОБА_1 ) між адвокатом Райновим Г. С. та ОСОБА_1 укладено договір про надання юридичних послуг.

Відповідно до п. 1 вказаного договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнтові юридичну допомогу по вирішенню питання розподілу майна подружжя.

В рамках даного договору адвокат зобов`язується вивчати представлені клієнтом документи й поінформувати клієнта про можливі варіанти вирішення проблеми, підготувати необхідні документи і здійснити представництво інтересів клієнта на всіх стадіях судового процесу при розгляді справи (п. 2 вищевказаного договору).

Згідно п. 3 зазначеного договору, вартість послуг з договору визначається в сумі 4500 грн.

Також в п. 12 договору визначено, що строком закінчення дії даного договору вважається, зокрема, підписання сторонами акту виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг.

В підтвердження повноважень адвоката Райнова Г. С. на представництво інтересів ОСОБА_1 надано також оригінал ордеру Серії ЧК № 19926 від 17 серпня 2021 року, в якому зазначено, що представництво інтересів ОСОБА_1 здійснюється ним в Смілянському міськрайонному суді Черкаської області. При цьому, в наданому ордері не підкреслено на підставі чого він виданий (вказівка на договір про надання юридичних послуг, відсутня адреса адвоката та вказівка на обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (нова редакція), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41, визначені обов`язкові реквізити ордеру. Зокрема ордер повинен містити реквізити, щодо посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги.

Отже поданий позивачем ордер має недоліки, проте ордер є документом, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, тоді як увесь обсяг повноважень адвоката діяти від імені клієнта обумовлюється предметом договору про надання правової допомоги.

Апеляційний суд звертає увагу, що виходячи зі змісту наведених вище норм, ордер може бути оформлений лише на підставі вже укладеного договору.

Згідно акту виконаних робіт від 22 лютого 2021 року згідно договору на надання правової допомоги, сторони прийшли до висновку, що об`єм роботи вказаний у договорі виконаний в повному обсязі. Адвокат повністю надав, а клієнт прийняв послуги передбачені договором на надання правової допомоги. Сторони не мають одна до одної жодних претензій, клієнт повністю оплатив надані послуги в момент підписання даного акту в сумі 4500 гривень.

З розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 22 лютого 2021 року вбачається, що адвокатом Райновим Г. С. згідно угоди про надання правової допомоги, укладеної з ОСОБА_1 , при поділі спільного майна подружжя надано наступну правову допомогу: систематизація виконавчих актів та законодавства, підготовка та складання позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, участь у судових засіданнях. Сплачено за надання юридичної допомоги 4500 гривень, згідно з угодою про надання юридичної допомоги, про що видано квитанцію.

Відповідно до квитанції №б/н від 22 лютого 2021 року, виданої адвокатом Райновим Г. С., ОСОБА_1 за надані адвокатом послуги, а саме за ведення справи про поділ майна подружжя, сплатила кошти у сумі 4500 гривень.

Посилання скаржника на невідповідність оплати 4500 грн саме за надані адвокатом Райновим Г. С. адвокатських послуг у даній справі є необґрунтованими, оскільки в договорі про надання правової допомоги від 17 серпня 2020 року передбачено порядок оплати за надані послуги, в якому визначена фіксована сума за надання перелічених в ньому послуг, також зміст наданих послуг розкрито в акті виконаних робіт від 22.02.2021.

Крім того, у квитанції зазначено призначення платежу та сума, яка відповідає сумі узгодженій сторонами у договорі про надання юридичних послуг, а саме 4500 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що позовна заява була підписана особисто позивачем, судових засідань за участю сторін у справі не відбувалось, проте адвокатом Райновим Г. С. здійснювались адвокатські запити, з метою отримання необхідної для справи інформації, подавались до суду клопотання, зокрема про витребування доказів.

В судове засідання сторони не з`явились, а докази на підтвердження витрат на правничу допомогу подані до суду у відповідності до ст. 141 ЦПК України, до винесення рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка позовної заяви, адвокатського запиту, подача клопотань) дійшов висновку, що суд першої інстанції, у зв`язку із задоволенням позову, обґрунтовано стягнув із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Доводи скаржника про те, що вказання у договорі про надання юридичних послуг від 17.08.2020 лише прізвища « ОСОБА_4 » та ініціалів та не вказівки в ньому адреси її проживання тощо, а ордер не містить номера та дати укладення договору є порушенням п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, не заслуговують на увагу, адже з них можна встановити волевиявлення позивача на представництво її саме цим адвокатом, саме у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області, саме у справі про поділ майна подружжя, та враховуючи, що адвокат на підставі даного ордеру дійсно приймав участь у даній справі як представник відповідача, відмовляти з цих підстав у стягненні витрат на правову допомогу є надмірним формалізмом.

Інші доводи апеляційної скарги, за викладеного, не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення в оскаржуваній частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 25 травня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко