Справа № 368/1196/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кириченка В.І. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків заподіяних злочином, -

в с т а н о в и в :

В провадженні судді Кириченка В.І. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків заподіяних злочином.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Кириченка В.І. в якій посилається на те, що суддя Кириченко І.В. не розглянув вище вказану справу, а направив до Київського апеляційного суду, однак справу було повернуто до Кагарлицького районного суду для повторного розгляду. Крім того, 10.11.2020 року судді ОСОБА_3 порушив ст. 384 ч.2 КК України. Своїми неправдивими показаннями, своїми діями посягнув на життя людини, погрози фізичною розправою її чоловіку ОСОБА_4 , який сам на сам помирав у власному будинку, вчинив тяжкий кримінальний злочин за ст.ст. 28, 384 ч.2 КК України, порушив присягу судді, Конституцію України, всі нормативно правові акт існування та діяльності, порушив Закон України «Про судоустрій та статус суддів». А тому просить невідкладно зробити відвід судді Кириченку В.І. по справі 368/1196/20.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заявлений відвід ОСОБА_1 є необґрунтованим, оскільки не ґрунтується на вимогах ЦПК України, в яких визначено підстави для відводу судді, а позивачка фактично не погоджується з процесуальними діями судді. Будь яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, ОСОБА_1 суду не надала.

Разом з тим наведені в заяві позивачки обставини про відвід судді Кириченка В.І. не містять належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність упередженості судді у розгляді справи.

Відповідно до ч.1 ст. 40 ЦПК України - питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч.3 ст.40 ЦПК України , якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За умовами ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Підстави для відводу та самовідводу визначаються ст. 36 ЦПК України

Суд не вправі, за відсутності підстав, передбачених ст.36 ЦПК України задовольняти необгрунтовану, безпідставну, голослівну заяву про відвід, оскільки наведене суперечитиме основним засадам цивільно-процесуального законодавства, вимогам, встановленим у Законі України Про судоустрій і статус суддів , Кодексі суддівської етики, Бангалорських принципах поведінки судді.

Зокрема, у п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Хаушильд проти Данії зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У справі Фей проти Австрії ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Суд зазначає, що однією з гарантій забезпечення доступу до правосуддя, що має реалізовуватися незалежним та неупередженим судом, є здійснення судочинства з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права, свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Вказаний принцип у цивільному судочинстві застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на дотримання правил неупередженості (безсторонності) суду як складової права на справедливий судовий розгляд, що визначений ст.6 ЄКПЛ.

В силу п.1 ст.6 Конвенції, підлягає застосуванню на підставі ст.8 ЦПК України принцип, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Згідно п.12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів передбачено, що при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому засіданні судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін у конкретному спорі, але і зі сторони суспільства в цілому. При цьому, суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача, інакше довір`я до незалежності судової влади буде підірвано.

У Рішеннях Європейського суду з прав людини - рішенні від 09.11.2006 року у справі Білуга проти України та рішенні від 28.10.1998 року у справі Ветштайн проти Швейцарії зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві; судді зобов`язані викликати довіру учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній упередженості, повинен брати самовідвід.

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі Пуллар проти Сполученого Королівства ). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється . Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі Де Куббер проти Бельгії ).

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007року Про незалежність судової влади процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Наявність у осіб, які беруть участь у справі заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду та судових рішень чинному законодавству України не можуть бути підставою згідно з ст. ст. 36 , 37 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Наведені у заяві про відвід факти не є обставинами, які в розумінні ст.36 ЦПК України виключають участь судді в розгляді справи.

Позивачем не подано суду жодного доказу, який би підтвердив упередженість або необ`єктивність суду.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що будь-яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи позивачка суду не надала, оскільки вона фактично не погоджується з процесуальними діями судді, підстави для відводу на переконання суду відсутні, тому у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Враховуючи викладене , керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України , суд , -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кириченка Василя Івановича - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Є. Іванюта