Справа № 127/6180/20
Провадження № 22-ц/801/113/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 рокуСправа № 127/6180/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Рибчинського В. П.

за участі секретаря Файчук Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах Вінницької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 07 вересня 2020 року у м. Вінниці суддею цього суду Антонюком В. В., зі складанням його повного тексту 10 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, мотивуючи його тим, що 11 січня 2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області розглянуто кримінальну справу №127/21031/17 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, та ч. 2 ст. 364 КК України. Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , являючись службовою особою, всупереч інтересам служби, діючи умисно, упродовж лютого - квітня 2009 року в невстановлені дату та час, перебуваючи по місцю своєї роботи, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , всупереч вимогам ст. 23 Закону України «Про оцінку земель», без затвердження Вінницькою міською радою відповідної технічної документації нормативної грошової оцінки земельної ділянки по АДРЕСА_2 , виготовив аркуші з друковано - рукописним текстом щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати за земельну ділянку; розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена на 25 травня 2008 року у межах АДРЕСА_2 ; акт прийому-передачі земельної ділянки за договором оренди № 14 від 12 лютого 2009 року, зазначивши менший розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, зменшивши її з 2 971 241,71 грн. до 750 797, 71 грн., та розмір суми орендної плати, зменшивши її з 89 137,25 гри. до 22 523,93 грн. Після цього, шляхом заміни аркушів документу, вніс неправдиві відомості до договору оренди земельної ділянки, укладеного 28 травня 2008 року між ОСОБА_2 та Вінницькою міською радою та, здійснивши повторне брошурування, передав даний підроблений договір із заниженою сумою нормативної грошової оцінки та орендної плати ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, а саме: службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки.

Крім того, ОСОБА_1 , являючись службовою особою, достовірно знаючи, що в договорі оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 і Вінницькою міською радою 28 травня 2008 року та зареєстрованого за № 14 від 12 лютого 2009 року, міститься власноручно внесена ним недостовірна інформація щодо заниженої нормативно-грошової оцінки земельної ділянки і розміру орендної плати за земельну ділянку та акт прийому- передачі земельної ділянки за договором оренди, печаткою від імені Державного комітету України із земельних ресурсів Управління Держкомзему у місті Вінниці Вінницької області, яка перебувала в його віданні, скріпив даний підроблений договір зі заниженою сумою грошової оцінки та орендної плати.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_1 спричинено настання тяжких наслідків, зокрема Вінницькою міською радою упродовж 2008 - 2016 років не доотримано орендної плати за оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2 на загальну суму 620 450,98 грн, що в 2051 раз перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, які на даний час не відшкодовані в добровільному порядку.

Пославшись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Вінницької міської ради в рахунок відшкодування збитків, спричинених в наслідок вчинення кримінального правопорушення, кошти в розмірі 620 450, 98 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вінницької міської ради грошові кошти в рахунок відшкодування збитків, спричинених внаслідок вчинення кримінального провадження, в розмірі 620 450,98 грн.

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року у задоволені вказаної заяви відмовлено.

Не погодившись із ухваленим заочним рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване заочне рішення скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване заочне рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що Вінницька міська рада 28 травня 2008 року уклала з ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 0,8187 га. для виробничих потреб. Орендна плата на рік складає 89 137,25 грн. Цей договір зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12 лютого 2009 року за № 14 (а. с. 8-11).

Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки від 12 лютого 2009 року ОСОБА_2 прийняв у відповідності з договором оренди від 12 лютого 2009 року за № 14 зазначену земельну ділянку (а. с. 11).

Водночас, Вінницькою міською радою 28 травня 2008 року укладено з ОСОБА_2 ще один договір оренди земельної ділянки що знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 0,8187 га. для виробничих потреб. Орендна плата на рік складає 22 523,93 грн. (а. с. 12-16).

15 вересня 2017 року прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань № 0000284 від 14 листопада 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 22 - 27).

До вказаного обвинувального акту Вінницькою місцевою прокуратурою долучено цивільний позов до ОСОБА_1 про стягнення в рахунок відшкодування збитків, спричинених внаслідок кримінального правопорушення, в сумі 620450,98 грн (а. с. 28-36)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2020 року звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 364 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0000284, відомості про яке внесені в Єдиний державний реєстр досудового розслідування щодо ОСОБА_1 - закрито (а. с. 19-21).

Проте, в цій ухвалі зазначено, що під час розгляду вказаного кримінального провадження судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника управління Держкомзему у місті Вінниці Вінницької області, був наділений організаційно - розпорядчими та адміністративно - господарськими функціями, а тому був службовою особою.

ОСОБА_1 , являючись службовою особою, всупереч інтересам служби, діючи умисно, упродовж лютого - квітня 2009 року в невстановлені дату та час, перебуваючи по місцю своєї роботи, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , всупереч вимогам ст. 23 Закону України «Про оцінку земель», без затвердження Вінницькою міською радою відповідної технічної документації нормативної грошової оцінки земельної ділянки по АДРЕСА_2 , виготовив аркуші з друковано - рукописним текстом щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати за земельну ділянку; розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена на 25 травня 2008 року у межах АДРЕСА_2 ; акт прийому-передачі земельної ділянки за договором оренди № 14 від 12 лютого 2009 року, зазначивши менший розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, зменшивши її з 2 971 241,71 грн. до 750 797, 71 грн., та розмір суми орендної плати, зменшивши її з 89 137,25 гри. до 22 523,93 грн.

Крім того, ОСОБА_1 , являючись службовою особою, незаконно, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, тобто, вчиняючи дії в інтересах третіх осіб, діючи умисно, розуміючи суспільну небезпечність свого діяння та настання суспільно-небезпечних наслідків, упродовж лютого - квітня 2009 року в невстановлені дату та час, перебуваючи по місцю своєї роботи, розташованому за адресою АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що в договорі оренди земельної ділянки, укладеному між ОСОБА_2 і Вінницькою міською радою 28 травня 2008 року та зареєстрованому за № 14 від 12 лютого 2009 року, міститься власноручно внесена ним недостовірна інформація щодо заниженої нормативно-грошової оцінки земельної ділянки і розміру орендної плати за земельну ділянку та акт прийому- передачі земельної ділянки за договором оренди, печаткою від імені Державного комітету України із земельних ресурсів Управління Держкомзему у місті Вінниці Вінницької області, яка перебувала в його віданні, скріпив даний підроблений договір зі заниженою сумою грошової оцінки та орендної плати.

Внаслідок таких дій ОСОБА_1 спричинено настання тяжких наслідків, зокрема Вінницькою міською радою у продовж 2009 - 2016 років не доотримано орендної плати за оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2 на загальну суму 620450,98 грн., що в 2051 раз перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

У вказаній ухвалі від 11 січня 2020 року суд дійшов висновку, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_1 , вчинені ним упродовж лютого - квітня 2009 року, тобто понад десять років тому, отже вказане, з урахуванням вимог ст. 12 КК України та санкції ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, свідчить що ОСОБА_1 може бути звільнений від кримінальної відповідальності із зазначених у клопотанні підстав.

Відповідно до інформації Головного управління ДПС України у Вінницькій області ОСОБА_2 сплатив за період з 12 лютого 2009 року по 31 грудня 2016 року орендну плату з фізичних осіб за договором оренди земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3 , площею 0,8187, укладеним 28 травня 2008 року з Вінницькою міською радою, в розмірі 217 264,36 грн (а. с. 17).

У ст. 142 Конституції України встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів, справляння плати за землю, тощо.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Однією із істотних умов договору оренди землі, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з п. п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 ПКУ).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п. 288.4 ст. 288 ПКУ).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним правилом, яке встановлено у ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Результат аналізу статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 522/9550/16.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема встановлення в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2020 року вини ОСОБА_1 у вчиненні ним злочинів, внаслідок яких Вінницькою міською радою не доотримано орендної плати, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача грошових коштів в рахунок відшкодування збитків, спричинених внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, в розмірі 620450,98 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідача не було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, а навпаки звільнено від кримінальної відповідальності, апеляційний суд відхиляє, оскільки ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2020 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, що не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану його протиправною поведінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного заочного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови виготовлено 09 лютого 2021 року.