РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/3162/19

Провадження № 22-ц/4815/236/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цуняка Володимира Йосиповича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2020 року у складі судді Остапчук Л. В., ухвалене в м. Рівне о 12 годині 05 хвилин, повний текст рішення складено 27 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені), інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення сплати аліментів та про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на виконанні в Рівненському РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області знаходиться виконавчий лист № 2-542, виданий 09 лютого 2011 року Рівненським районним судом Рівненської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в твердій грошовій сумі по 400 гривень, починаючи з 30 січня 2008 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач спроможний сплачувати аліменти у встановлених рішеннями суду розмірах, однак ухиляється від їх сплати, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість в сумі 60836,30 грн. зі сплати аліментів на утримання дитини, яку відповідач не погасив. Просила суд стягнути з відповідача 59321,13 грн. - інфляційні витрати, 9369,76 грн. - 3 відсотки річних, 1114553,60 грн. - пеню, збільшити розмір присуджених рішенням Рівненського районного суду аліментів з 400 гривень до 1500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача судові витрати по справі. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги, де вказала, що не змінюючи ані предмета, ані підстав заявлених позовних вимог, та враховуючи те, що формулювання предмета позову, обґрунтування та в прохальній частині стосовно стягнення інфляційних втрат, сформовано некоректно (малося на увазі стягнення індексації аліментів), відповідно до п.3 ч.2 ст.197 ЦПК України, уточнила позовну вимогу і просить позовну вимогу «про стягнення інфляційних витрат за прострочення сплати аліментів» вважати вимогою «про стягнення індексації аліментів». Згодом позивачка подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій виклала п.1 прохальної частини в новій редакції і просить стягнути з відповідача на її користь 141 728,18 грн., з яких: 41 728,18 грн. - індексація аліментів, 100 000,00 грн. - неустойка. Пізніше позивачка звернулася до суду із заявами, де просила позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 9369,13 грн. і про збільшення розміру аліментів, присуджених рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2008 року з 400,00 гривень до 1500,00 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття - залишити без розгляду. З урахуванням всіх поданих позивачкою заяв про зменшення позовних вимог і про залишення частини позовних вимог без розгляду, на день ухвалення рішення судом залишилися вимоги про стягнення 141728,18 грн. індексація аліментів та неустойки (пені).

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 20 000 гривень 00 копійок, а також сплачений позивачкою при подачі позову до суду судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. У задоволенні позовної вимоги про стягнення індексації аліментів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом одержувача аліментів у разі виникненні заборгованості з їх сплати з вини особи, яка зобов`язана ці аліменти сплачувати за рішенням суду, на отримання неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що відповідачем як платником аліментів на користь позивачки такий обов`язок дотриманий не був. Судом при частковому задоволенні позовних вимог враховано, що він сплачував аліменти та надавав спільній з позивачкою дочці матеріальну допомогу, та ті обставини, що на утриманні відповідача є малолітня дитина від іншого шлюбу та дружина, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також батьки похилого віку, яким від забезпечує догляд та ліки. Судом також взято до уваги, що при стягненні аліментів у 2008 році виконавчий лист отримано позивачкою і звернуто його до виконання лише в 2011 році, а в розрахунок суми пені і індексації враховано періоди з моменту стягнення аліментів в 2008 році.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення індексації вмотивовано тим, що хоча такі вимоги і ґрунтуються на законі, однак проведені стороною позивача з порушенням Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, зокрема, враховано періоди, в які індекс інфляції не перевищував розміри, з яких застосовується індексація, а також застосовано власний механізм для розрахунку суми індексації, що суперечить вказаному Закону. В цій частині судом враховано, що обов`язок проведення індексації аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, покладено Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження зі стягнення аліментів.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні індексації аліментів незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставин справи та недоведеності обставин, якими воно обґрунтоване, представник ОСОБА_1 адвокат Цуняк Володимир Йосипович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про відмову в позові в цій частині з тих підстав, що стороною позивача наведено власний алгоритм розрахунку суми індексації, який є неправильним. Звертає увагу, що судом при цьому вказується про те, що сама вимога про стягнення індексації ґрунтується на законі. Стверджує, що станом на час звернення до суду з цим позовом ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією про проведення виконавчих дій не було передбачено обов`язку чи права державного виконавця по стягненню з боржника аліментів з урахуванням індексації. Покликається на п. 13 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, яким передбачено розгляд спорів з приводу індексації грошових доходів у судовому порядку. З наведених міркувань просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення індексації аліментів та ухвалити нове рішення в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивачки індексацію аліментів у розмірі 41728,18 гривень.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Курганська Олена Вікторівна вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів (пені) сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на час ухвалення судом рішення у даній справі вона досягла повноліття).

Рішенням Рівненського районного суду від 04 червня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 400 гривень щомісячно, починаючи з 30 січня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення Рівненським районним судом Рівненської області 09 лютого 2011 року видано виконавчий лист № 2-542/08 від 04 червня 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язується сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 24365 від 25 червня 2019 року, проведеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби РВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області Козярчук О.В., заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01 липня 2019 року становить 60836,30 гривень.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 13602 від 31 січня 2020 року, проведеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби РВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області Козярчук О.В., вбачається, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01 лютого 2020 року становить 53949,30 гривень.

Цей розрахунок складено державним виконавцем у відповідності до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно розрахунку пені та індексації аліментів, проведеного представником позивачки адвокатом Цуняком В. Й., сума індексації за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем складає 41728,18 грн., сума неустойки - 892086,50 грн., станом на 01 лютого 2020 року (а.с.63-65).

Згідно ч.2 ст. 184 СК України, визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

На момент ухвалення рішення про стягнення аліментів з відповідача в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», частиною 1 статті 2 якого були визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.

Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст.184 СК України підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року, який набрав чинності 12 червня 2016 року, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включено до переліку об`єктів індексації, визначених у частині першій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно ч.ч.1, 4 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103».

Відповідно до п. 10-4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, прийнятого з метою реалізації Закону України від 06 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.

Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі».

При цьому, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 відсотків грошового доходу платника аліментів.

Як вбачається з розрахунку суми індексації, представником позивачки при розрахунку суми індексації враховано періоди, в які індекс інфляції не перевищував розміри, з яких застосовується індексація. Заявлений розмір індексації, принцип її нарахування суперечить Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, прийнятого з метою реалізації Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Більш того, згідно абз. 3 ч.1 ст.71 Закону України «Пров виконавче провадження», індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, державним виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Обов`язок проведення індексації покладено на виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження зі стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на час звернення до суду з цим позовом ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією про проведення виконавчих дій не було передбачено обов`язку чи права державного виконавця по стягненню з боржника аліментів з урахуванням індексації, так само, як і покликання на п. 13 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, яким передбачено розгляд спорів з приводу індексації грошових доходів у судовому порядку апеляційним судом оцінюються критично.

Як уже зазначено, абз. 3 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Частиною другою ст. 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Обидві норми закріплюють положення про те, що індексація аліментів відбувається щорічно, а не щомісячно.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує Довідку-розрахунок від 31.01.2020 року № 13602, з якої вбачається, що починаючи з вересня 2018 року нарахування аліментів державним виконавцем проводиться не у твердій грошовій сумі, встановленій рішення суду по 400 грн., а у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що перевищує розмір аліментів, що, в свою чергу, вказує на те, що інтереси дитини при виконанні судового рішення були повністю враховані.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним (приватним) виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

В даному випадку має місце примусове виконання судового рішення, і розрахунок заборгованості, в тому числі, нарахування індексації, однак розрахунки державного виконавця стороною позивача не оскаржувалися.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цуняка Володимира Йосиповича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевича С. В.

Шимків С. С.