Справа № 177/995/20
Провадження № 2/177/93/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 травня 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Кривому Розі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою 17.08.2020 та збільшуючи розмір позовних вимог12.04.2021 просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається: з житлового будинку «А-1» загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, літньої кухні «Б», сараю «В», сараю «Г», сараю «Д», сараю «Е», вбиральні «Ж», літнього душу «З», огорожі № 1- № 3, хвіртки № 4- № 6, водоколонки І, замощення II, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на Ѕ частку цього ж домоволодіння після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, просив визнати за ним право власності на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,42 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та на яку 22.02.1995 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП КВ 001376, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 688, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та на Ѕ частку зазначеної земельної ділянки після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , якій за життя належало спірне майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,42 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та ведення особистого підсобного господарства, розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Після смерті ОСОБА_4 спірне спадкове майно успадкував дід позивача, ОСОБА_5 , який перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , та після смерті дружини звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини за законом, однак свідоцтво про право на спадщину отримати не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Після смерті ОСОБА_5 , належне йому майно успадкував батько позивача, ОСОБА_2 , який звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини за законом, однак свідоцтво про право на спадщину також не отримав та не зареєстрував у встановленому законом порядку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся лише позивач, у той час як його другий син, ОСОБА_3 , прийняв спадщину після смерті батька в силу ст. 1268 ЦК України. Мати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та дружина померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_3 , брат позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1 , він не мав. При цьому, за життя останній не оформив свої права та не зареєстрував право власності на спадкове майно.

При зверненні позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 та після смерті ОСОБА_3 , постановами нотаріуса від 25.06.2020 та від 12.05.2021 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

За вищевказаних обставин, позивач позбавлений можливості реалізувати право на спадкове майно в позасудовому порядку, у зв`язку з чим, звернувся до суду з зазначеним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача - виконавчого комітету Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 (а.с.131), якій за життя на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.07.1988 (а.с.146) належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.147-149).

За життя ОСОБА_4 не зареєструвала право власності на спірний житловий будинок, що також слідує з довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.151). У той же час, як зазначено у заповіті від 14.07.1988 (а.с.146 зворот), право власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано в Лозуватській сільській раді, погосподарській книзі № 1, господарство № 433.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 № 533-XII, Законом України «Про державний нотаріат» від 25.12.1974, постановою Ради Міністрів Української РСР «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» від 11.03.1985 № 105, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105, у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Такими підставами є створення майна, придбання за договорам купівлі-продажу, дарування, набуття у порядку спадкування тощо.

Отже, за законодавством, чинним на час виникнення у ОСОБА_4 права власності на жилий будинок, його підставою було свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент його укладення, а набуття права власності не пов`язувалось із реєстрацією вказаної нерухомості, тому суд приходить до висновку що спірний житловий будинок з господарчими побудовами належав ОСОБА_4 .

Окрім того, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 22.02.1995, ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 0,42 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та ведення особистого підсобного господарства, розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався (а.с. 146,183).

Право власності на вказану земельну ділянку набувалося ОСОБА_4 у порядку приватизації, відповідно до ст. 67 ЗК України (в редакцій чинній станом на 1995р), Декрету КМ України № 15-92 від 26.12.1992, тобто шляхом реалізації останноью особистого права на приватизацію майна, яке гарантувалося кожному громадянину.

Померла 07.03.2014 ОСОБА_4 за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_6 , однак остання від належної спадщини відмовилась на користь ОСОБА_5 , надавши нотаріусу відповідну заяву (а.с.130,140).

ОСОБА_5 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 17.11.1989 та до дня смерті останньої (а.с.83-84,144).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

ОСОБА_5 в силу ст. 1269 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки 14.04.2014 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав, свої права на спадкове майно належним чином не зареєстрував (а.с.129).

У той же час, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 23.09.2014 серії НОМЕР_1 (а.с.75 зворот).

Згідно з довідки Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 29.01.2015, ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 один (а.с.124).

Після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого ОСОБА_5 та батько позивача - ОСОБА_2 (а.с.74 зворот,76,67).

Заповіт від імені ОСОБА_5 не посвідчувався, отже спадкування відбувалося за законом.

Хоча ОСОБА_2 і звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , однак свідоцтво про право на спадщину не отримав, свої права на спадкове майно належним чином не оформив (а.с.121-127), оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.21).

Померлий ОСОБА_2 за життя проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом з синами, а саме з позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , отже останні вважаються такими, що прийняли спадщину за законом після смерті батька, у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України (а.с.44,63). Інші спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_2 відсутні, оскільки мати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та дружина померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , шлюб між ними розірвано 12.06.2001, а заповіт не посвідчувався (а.с.70-71).

Окрім того, ОСОБА_1 після смерті батька звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою нотаріуса від 25.06.2020 останньому відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.41,63,67-66).

Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача, ОСОБА_3 (а.с.18,22).

При зверненні позивача ОСОБА_1 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті брата ОСОБА_3 , постановою нотаріуса від 20.05.2021 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документів на спадкове майно (а.с.247). Окрім позивача ОСОБА_1 до нотаріуса із заявами про прийняття чи відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 , інші особи не зверталися, заповіти від імені останнього не посвідчувалися та свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом не видавалися. Як слідує з довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в м. Кривому Розі ради від 19.06.2020 № 6981 (а.с.18), ОСОБА_3 з 16.11.2005 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та знятий з реєстрації 11.01.2020 у зв`язку зі смертю. На день смерті з ним був зареєстрований ОСОБА_1 .

Родинні відносини позивача та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 підтверджуються копіями свідоцтв про народження від 02.10.1961 серії НОМЕР_2 (а.с. 76), від 24.10.1984 серії ІV-КИ (а.с.67).

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Частиною 1 статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів.

Позасудовий порядок захисту прав позивача ОСОБА_1 вичерпано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є таким, що прийняв спадщину у вигляді Ѕ частки житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та Ѕ частки земельної ділянки, площею 0,42 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та ведення особистого підсобного господарства, розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, які останній успадкував за законом як спадкоємець першої черги спадкування після смерті свого батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , який успадкував зазначене майно після смерті дружини ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , що належало останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.07.1988 та Державного акту на право приватної власності свої права належним чином не оформив, свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Окрім того, суд вважає, що інша Ѕ частина вказаного житлового будинку та земельної ділянки під ним, є спадковою масою після смерті ОСОБА_3 , яка у порядку спадкування за законом, після смерті останнього переходить у власність ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 4-5, 13, 76, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на Ѕ частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається: з житлового будинку «А-1», загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, літньої кухні «Б», сараю «В», сараю «Г», сараю «Д», сараю «Е», вбиральні «Ж», літнього душу «З», огорожі №1- №3, хвіртки №4-№6, водоколонки І, замощення II, та на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,42 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на яку 22.02.1995 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП КВ 001376, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 688, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 право власності на Ѕ частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається: з житлового будинку «А-1», загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, літньої кухні «Б», сараю «В», сараю «Г», сараю «Д», сараю «Е», вбиральні «Ж», літнього душу «З», огорожі №1- №3, хвіртки №4-№6, водоколонки І, замощення II, та на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,42 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на яку 22.02.1995 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП КВ 001376, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 688, у порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: