Справа № 559/2511/20
Провадження № 2/559/429/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі: головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Протас Ю.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Дубно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивач за первісним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що з ОСОБА_2 перебуває у шлюбі, зареєстрованому 23 лютого 2008 року. Шлюб був зареєстрований відділом РАЦС Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №29. Від шлюбу мають малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25 грудня 2013 року шлюб між ними було розірвано. 28 жовтня 2015 року вони з відповідачкою повторно одружились. Шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №318. Однак, і це одруження виявилось невдалим. Спільне життя з відповідачкою не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. В сім`ї відбувались сварки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Відповідачка постійно пред`являла йому необгруновані претензії, що зробило спільне життя нестерпним, влаштовувала скандали. На початку 2020 року відповідачка виїхала за кордон на сезонні роботи. Однак, коштів на утримання доньки не надає, дитина перебуває на його утриманні. З приводу цього він звернувся до суду з метою стягнення аліментів.

Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням у школі, не приймає участі у її вихованні. Постановою Дубенського міськрайонного суду від 22.01.2019 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання обов`язків щодо виховання своєї доньки ОСОБА_4 .

З жовтня 2019 року вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому його збереження суперечить його інтересам. Поведінка відповідачки негативно впливає на психологічний стан та розвиток дитини. Просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з ним.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 04.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні.

15 лютого 2021 року представником відповідачки ОСОБА_2 - адвокатом Лопухович А.О. подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Дубенської РДА про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів, який ухвалою суду від 18.03.2021 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 00 хвилин 07 червня 2021 року.

У зустрічному позові представник ОСОБА_2 - адвокат Лопухович А.О. зазначає, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 визнає частково, лише у частині розірвання шлюбу, оскільки вважає, що обидві спроби їх одруження є невдалими. З початку 2019 року вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства Протягом усього часу їх спільного проживання ОСОБА_1 вчиняв психологічне і фізичне насильство відносно неї та членів сім`ї, зловживав алкогольними напоями, постійно принижував її, у тому числі у присутності дітей та сторонніх осіб, зраджував з іншими жінками, внаслідок чого має народжену позашлюбну дитину. Вважає, що це носило систематичний і постійний характер. Саме така його поведінка була причиною того, що вони протягом усього подружнього життя періодично припиняли подружні стосунки, а потім, після його переконань, що зміниться, їх поновлювали. ОСОБА_2 бажала зберегти сім`ю і йшла на поступки, які щоразу виявилися марними.

Про схильність відповідача до домашнього насильства протягом багатьох років свідчать копії постанов про притягнення його адміністративної відповідальності та її заяви до поліції.

ОСОБА_1 не особливо дбав про сім`ю, матеріально її не забезпечував. Навпаки, коли виникали труднощі, або була необхідна його посильна допомога він зникав, йшов жити додому, а коли все вирішувалось, то повертався назад. У 2019 році у ОСОБА_2 важко захворіла матір, ОСОБА_5 , з якою вона із дочкою постійно проживає в с.Залужжя Дубенського району Рівненської області. Через це її матір стала прикута до ліжка і потребувала постійного стороннього догляду, значних витрат на лікування і придбання дорогих медикаментів, яких у ОСОБА_2 не було і вона не мала змоги заробити кошти на них в Україні через карантин. Допомоги не було від кого чекати.

Внаслідок цього, вона була змушена виїхати за кордон на роботу до Польщі, де перебувала з 7 травня до 13 грудня 2020 року. На цей період у неї була домовленість із родичкою, яка поряд проживає і доглядала матір і дочку, а вона такі послуги оплачувала та висилала необхідні ліки, речі і гроші на їх забезпечення і утримання у цей період. У серпні 2020 року ОСОБА_1 забрав дочку до себе, без її згоди, де вона проживала з ним до 11 грудня 2020 року. Протягом усього цього часу вона постійно спілкувалася із дочкою по відео та телефонному зв`язку, володіла всієї інформацією, що відбувається у неї в школі через групу батьків і вчителів у Вайбер. Дитина розповідала, що чекає її повернення, бо дуже хоче повернутися жити додому, куди її батько не пускає. Розповіла, що він забороняє їй спілкуватися з нею, через що вона крадькома у періоди його відсутності могла тільки телефонувати.

Після приїзду в Україну, 13 грудня 2020 року ОСОБА_2 дізналася, що її дочка ОСОБА_4 втекла від батька додому ще 11 грудня 2020 року і чекала на неї вже вдома.

Таким чином, ОСОБА_4 завжди перебувала і перебуває на її утриманні, оскільки батько, ОСОБА_1 , не постійно заробляв і не завжди мав дохід на найнеобхідніше.

Психологічне насильство із сторони відповідача по відношенню до неї і дочки продовжується і до даного часу, вже після того як дочка повернулася додому. Він постійно телефонує із погрозами та нецензурними лайками. Це стало причиною того, що дитина декілька днів відмовлялася взагалі йти до школи, бо батько її там перепиняв і намагався силою повернути до себе, погрожував, у зв`язку із цим, ОСОБА_2 звернулася із відповідними заявами до служби у справах дітей Дубенської РДА.

У період її вимушеної і тимчасової відсутності ОСОБА_1 крім позову про розірвання шлюбу і залишення дитини з ним, подав ще й заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на його користь, а також заяву про позбавлення батьківських прав, де вказав неправдиві відомості, ніби-то матір дитини залишила її ще з початку 2020 року, не дбає про неї зовсім і тільки він змушений весь час опікуватися нею.

Враховуючи те, що матір з моменту народження дочки і до даного часу сумпінно виконує свої батьківські обов`язки щодо неї, дитина з нею зареєстрована та постійно проживає, вона доглядає її, утримує, піклується їх здоров`ям, навчанням, розвитком, а тому вважає, що місце проживання ОСОБА_4 має бути значене саме з нею, як з матір`ю. Таке ж бажання і має сама дитина.

У період тимчасової і змушеної відсутності ОСОБА_2 і у період тимчасового проживання з ним дочки ОСОБА_4 , відповідач подав до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Всі обгрунтування вказані і тій заяві позивачка вважає неправдивими. Про це вона дізналася тільки в кінці січня 2021 року.

23 грудня 2020 року Лубенським міськрайонного судом винесено судовий наказ яким з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 листопада 2020 року і до досягнення нею повноліття.

Фактично ж дитина з моменту призначення аліментів, а саме з 19 листопада 2020 року проживала з батьком тільки до 11 грудня 2020 року.

З 11 грудня 2020 року ОСОБА_4 не проживає із ОСОБА_1 , а мешкає із своєю матір`ю, ОСОБА_2 . Всі батьківські зобов`язання щодо утримання і забезпечення дочки позивачка несе самостійно. Таким чином, вона вважає, що не повинна нести обов`язку сплачувати аліменти ОСОБА_1 на утримання дочки, яка фактично з батьком не проживає, а проживає з нею з 11 грудня 2020 року. Тому просить звільнити її від сплати аліментів на утримання дочки.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Іваницькою Н.О. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 просить відмовити.

Позивач за первісним позовом, а відповідач за зустрічним ОСОБА_1 , згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без його участі та участі його представника, свої позовні вимоги підтримує в частині розірвання шлюбу і просить їх задовольнити. Позовні вимоги в частині залишення проживати разом з ним дитини, просить залишити без розгляду.

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_2 , згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги за первісним позовом визнає частково, на розірвання шлюбу згідна, не згідна щоб донька проживала з батьком. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує у повному обсязі.

Представник позивачки, згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без її участі, шлюб між сторонами розірвати, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 28 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №318, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , у її свідоцтві про народження сторони зазначені батьками (а.с. 5).

Згідно довідки №1430 від 28.10.2020, виданої Семидубською сільською радою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Проте, як свідчить довідка Семидубської сільської ради №280 від 10.02.2021, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Згідно характеристики, наданої Семидубською сільською радою за №279 від 10.02.2021, ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 разом з дочкою та мамою, характеризується позитивно (а.с. 43).

Як свідчить психолого-педагогічна характеристика ОСОБА_3 , учениці Грядківського НВК, дитина характеризується з позитивної сторони, мама цікавиться нею та приділяє увагу її вихованню (а.с. 44).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10 лютого 2021 року комісії Семидубської сільської ради Александровою Ж.Г. створені усі належні умови для зростання та розвитку дочки (а.с. 46).

Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 хворіє та потребує стороннього догляду, про що свідчать довідки КНП «Дубенський центр первинної медико-санітарної допомоги» Привільненської сільської ради (а.с. 47, 48, 49).

Постановами Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08.11.2013, 26.07.2016, 06.04.2020 та 10.04.2020, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 52, 53, 54, 55).

Про неодноразове вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства свідчить повідомлення Дубенського районного відділу поліцї №1435/208/01/3-2021 (а.с. 92-93).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу.

Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки сторони просять шлюб розірвати, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим.

Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок належного виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані піклуватися, зокрема, про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Зазначена норма встановлює заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частиною 3 ст. 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного житі я та праці.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

За змістом викладеного в ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч. 3 статті 160 Сімейного Кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Враховуючи, що дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, батько дитини не заперечує проти визначення місця проживання доньки з матір`ю, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , оскільки це відповідає інтересам дитини.

23 грудня 2020 року Дубенським міськрайонного судом винесено судовий наказ яким з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 листопада 2020 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 56).

01 березня 2021 року Дубенським міськрайонного судом винесено судовий наказ яким з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 94).

Відповідно до вимог СК України аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати аліментів можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів на підставі судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Приймаючи до уваги те, що з 11 грудня 2020 року дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка її утримує, суд вважає, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання доньки.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного, суд вважає доцільним залишити судові витрати за сторонами.

Керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 113 СК України, ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №318, - розірвати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа на стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації (місцезнаходження: вул. Галицького, 17, м. Дубно Рівненської області), про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 .

Звільнити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначених судовим наказом Дубенського міськрайонного суду від 23 грудня 2020 року, справа №559/2512/20, повністю, починаючи з 11 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.В. Ралець