Ухвала

17 червня 2021 року

м. Київ

справа № 405/5478/17

провадження № 61-8980ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», про визнання недійсним відчуження арештованого майна,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі - ПАТ «ТАСКОМБАНК»), про визнання правочинів про відчуження арештованого майна недійсними.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування від 17 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської державної нотаріальної контори № 1 Биковим С. Є., зареєстрований в реєстрі за № 1-134, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 137977234 від 17 березня 2016 року, індексний номер № 28854697 від 22 березня 2016 року щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення, з ґанком та сходами площею 41,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір дарування від 02 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської державної нотаріальної контори № 1 Биковим С. Є., зареєстрований в реєстрі за № 1-528, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 15780897 від 02 серпня 2016 року, індексний номер № 30820500 від 08 серпня 2016 року щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення, з ґанком та сходами площею 41,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 2646, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 22109995 від 31 серпня 2017 року, індексний номер № 36851994 від 31 серпня 2017 року щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення, з ґанком та сходами площею 41,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року залишено без змін. Поновлено дію постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року.

ОСОБА_1 28 травня 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на те, що він не був учасником справи, проте оскаржуваною постановою порушено його права, просить її скасувати та направити справу на новий розгляд.

Разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на касаційне провадження.

Клопотання обґрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року у справі № 405/11641/13 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , від імені якого виступає ОСОБА_2 . Рішення Ленінського районного суду м. Кіровоград від 21 жовтня 2014 року скасовано. Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , від імені якого виступає ОСОБА_2 , задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення від 14 серпня 2012 року № 692 Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про переведення квартири АДРЕСА_2 до категорії нежитлових. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користуванні східцями до квартири АДРЕСА_3 . Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відновити східці до квартири АДРЕСА_3 та привести у первинний придатний до використання стан. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 демонтувати східці до кв. АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 демонтувати двері з квартири АДРЕСА_2 на вул. В. Перспективну та встановити вікно. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині в позові відмовлено. В зустрічному позові ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

На думку заявника, постанова Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 405/5478/17 перешкоджає виконанню судового рішення у справі № 405/11641/13. ОСОБА_1 зазначає, що з моменту досягнення повноліття 16 лютого 2020 року він має пряме відношення до справи № 405/5478/17.

Зазначає, що під час вирішення питання про заміну боржників у справі № 405/11641/13 його залучено як стягувача за виконавчим провадженням, саме тоді йому стало відомо про наявність постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 405/5478/17.

12 травня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи № 405/5478/17.

Посилаючись на зазначене вище, ОСОБА_1 вважає причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року поважними, тому просить їх поновити.

Частиною четвертою статті 389 ЦПК України передбачено право особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подати касаційну скаргу на судове рішення, у разі, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 41, рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (§ 34, рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06, № 35548/06).

ЦПК України не визначений конкретний перелік причин, що належать до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Отже, подання касаційної скарги особою не залученою до участі в ній, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, не звільняє її від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження у загальному порядку, передбаченому ЦПК України.

ОСОБА_1 у клопотанні посилається на те, що йому стало відомо про існування постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 405/5478/17 лише після того, як його було залучено до участі у справі у якості стягувача за виконавчим провадженням у справі № 405/11641/13, на підтвердження чого надав повістку про виклик його до суду у зазначеній справі.

Натомість, ОСОБА_1 не зазначено конкретну дату, коли йому стало відомо про оскаржувану постанову та не надав належних доказів на підтвердження таких доводів.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 405/11641/13-ц відсутні судові рішення про залучення ОСОБА_1 до участі у справі на етапі вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Разом із цим, убачається, що ОСОБА_1 був учасником справи № 405/11641/13-ц, інтереси якого представляв законний представник - його батько ОСОБА_2 , останній також є позивачем у справі № 405/5478/17, а отже мав передбачити, що у цій справі можуть вирішуватись питання прав та законних інтересів його сина.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

При цьому у статті 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, для вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно встановити дату, від якої починається перебіг процесуального строку.

Тому ОСОБА_1 необхідно звернутися із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року, в якій зазначити дату коли саме йому стало відомо про існування оскаржуваної постанови та підтвердити відповідними доказами.

Крім того, ОСОБА_1 подає клопотання про звільнення його від сплати судового збору, яке обґрунтовує тим, що він є студентом денної форми навчання Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана, на платній основі, не працює та не має постійного доходу, що підтверджує відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Просить врахувати також, що його батька - співпозивача у цій справі було звільнено від сплати судового збору ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2017 року, тому критичний майновий стан сторони є фактом, що не потребує повторного доведення. До клопотання також додає копію студентського квитка на імя ОСОБА_1 , копію квитанцію про сплату за навчання Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана студента ОСОБА_1 , свідоцтво про народження ОСОБА_1 , Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, витяг з електронного кабінета споживача ОСОБА_2 про заборгованість за надання послуг з водопостачання та водовідведення, копію повідомлення про припинення газопостачання у квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (§ 111 рішення Європейського суду з прав людини від 20 лютого 2014 року у справі «Shishkov v. Russia»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наведені заявником обставини не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки з наданих заявником доказів неможливо встановити дійсний майновий стан ОСОБА_1 , зокрема надані відомості з податкової інспекції містять інформацію лише про оподатковуваний дохід, та не свідчать про відсутність у заявника іншого джерела доходу.

Доводи про перебування заявника на денній платній формі навчання самі по собі не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки наразі ОСОБА_1 є повнолітньою працездатною особою.

Інші обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний майновий стан заявника, що перешкоджає йому виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.

З огляду на викладене, клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги не підлягає задоволенню.

У зв`язку з наведеним заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 762,00 грн.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З урахуванням трьох заявлених позовних вимог немайнового характеру, розмір судового збору, який підлягав сплаті під час подання позовної заяви у 2018 році становить 2 114,40 грн (1 762,00 грн х 0,4) х 3 = 2 114,40 грн).

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 228,80 грн (2 114,40 грн х 200% = 4 228,80 грн).

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 136, 185, 390, 392, 393 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року залишити без руху до 19 липня 2021 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.

Якщо заяву про поновлення строку касаційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для його поновлення визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині сплати судового збору касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков