ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Харків

справа №639/9643/14-ц

провадження № 22-ц/818/776/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ПАТ «УкрСиббанк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 вересня 2020 року, постановлене у складі судді Єрмоленко В.Б., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 р. ПАТ УкрСиббанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 11.09.2007 р. в сумі 24160 доларів США станом на 23.09.2014 р., з яких 23255,93 доларів США -заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена з 27.08.2013 р. по 23.09.2014 р., заборгованість за процентами - 724,36 долара США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 164,12 долара США., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 15,68 долара США та просив звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві власності, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій позивач просив також стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

В подальшому, позивач неодноразово збільшував позовні вимоги в частині стягнення заборгованості та в остаточній редакції станом на 17.05.2018 р. просив стягнути з відповідачів 36753,50 доларів США, що обліковується на 04.05.2018 р. і складається із заборгованості за наданим кредитом - 23255,93 доларів США, 13497,57 доларів США -заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також пені, нарахованої в порядку п. 4.1 кредитного договору в сумі 140 076,16 грн. ( а.с. 98,117, 225-228, т. 2 а.с. 129-133).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 вересня 2020 року позовні вимоги АТ УкрСиббанк задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на користь АТ УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 в сумі 24 236, 65 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 23 255,93 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за кредитом - 980,72 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і процентами у розмірі 5053 грн. 82 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь АТ УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 в сумі 24 236, 65 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 23 255,93 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за кредитом - 980,72 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і процентами у розмірі 5053 грн. 82 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь АТ УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 в сумі 24 236, 65 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 23 255,93 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за кредитом - 980,72 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і процентами у розмірі 5053 грн. 82 коп.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед АТ УкрСиббанк за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 в загальній сумі 24 236, 65 доларів США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і процентами у розмірі 5053 грн. 82 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11.09.2007 та договором № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 11.09.2007, за реєстром № 4648 від 05.10.2011, укладеним між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», а саме на трикімнатну квартиру загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 та ним успадковано після смерті ОСОБА_6 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною , встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного Товариства УкрСиббанк відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ УкрСиббанк понесені витрати по оплаті судового збору в загальній сумі 16540,57 грн., по 4135, 14 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції змінити відносно майнового поручителя ОСОБА_4 , з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що у розрахунку заборгованості, наданому позивачем міститься інформація, що не відповідає фактичним обставинам справи, суми у ньому не збігають з сумами, які були сплачені ОСОБА_7 на погашення кредиту та відсотків. Вважає, що дії позивача щодо збільшення відсоткової ставки у 2 рази є грубим порушенням договору, зазначає, що п. 5.2 визначено перелік підстав, згідно яких позивачу надано право змінити розмір відсоткової ставки за договором, між тим докази настання випадків, передбачених п. 5.2 договору відсутні. Зазначає, що позивачем не надано доказів направлення поштою на адресу ОСОБА_7 рекомендованого листа за 14 днів до настання періодів з 12.09.2009 24.09.2009 р, 13.10.2009 -22.10.2009 р., 12.11.2009 24.11.2009 р., 12.12.2009 24.12.2009 р. та із зазначенням розміру та початку дії такої ставки, як це передбачено п. 5.2 договору. Наголошує, що у позивача були відсутні правові підстави нараховувати заборгованість ОСОБА_7 за відсотковою ставкою 24,8 %, тому заборгованість за відсотками не можливо вважати доведеною належними та допустимими доказами. Вказує, що позивач, застосовуючи відсоткову ставку в розмірі 24,8 %, відносив на відсотки суму у 2 рази більшу ніж мав право, на платіж за кредитом майже нічого не залишаючи та на цій підставі почав формувати заборгованість за кредитом та за відсотками. Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не вказано початкову ціну іпотечного майна, з якого починається його реалізація, чим порушив ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку». Також наголошує, що квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_4 на праві власності з 22 березня 1999 року (про що зазначено в договорі іпотеки п. 1.1) та була передана в іпотеку позивачу за споживчим кредитом, тобто не була куплена за кошти банку, оскільки знаходилась у власності ОСОБА_4 з 1999 року. Вказує, що вказана квартира є його єдиним житлом, будь-якого іншого житла у його власності не знаходиться.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 11.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до п.п.1.1, 1.2.2, 1.3.1. якого банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 40 000 дол. США, зі сплатою 12,4% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 11.09.2017 року, згідно з графіком платежів,викладеним у додатку № 1 ( а.с.11-20).

11.09.2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 року за якою сторони внесли зміни, в тому числі в п. 5.2. кредитного договору (порядок підвищення відсоткової ставки) (а.с. 21).

В той же день, 11.09.2007, між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А. за реєстровим номером 4648 ( а.с. 28-32).

11.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки № П/0 згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 0 від 11.09.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

11.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір поруки № П2/0 згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 0 від 11.09.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

05 січня 2010 року між ОСОБА_7 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої сторони виклали додаток № 1 до договору графік погашення кредиту у новій редакції (а.с. 22-25).

05 жовтня 2011 року між ОСОБА_7 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої сторони змінили реєстраційний номер договору про надання споживчого кредиту на 1, замість 0, а також схему повернення кредитних коштів на ануїтетну, з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 вересня 2022 року. Сторонами встановлено новий графік повернення кредиту (а.с.26-27).

У зв`язку з укладенням між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 додаткової угоди № 2 до кредитного договору, 05 жовтня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки. Між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладені додаткові угоди № 1 до договорів поруки про зміну терміну виконання боржником основного зобов`язання до 11 вересня 2022 року та надали згоду на зміну схеми повернення кредиту ( а.с. 33,37,40).

Банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 , надавши останній 40 000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером про зарахування коштів на поточний рахунок позичальника .

Позичальник ОСОБА_1 погашення кредиту, процентів в строки та на умовах, зазначених в договорі та графіку погашення кредиту не здійснює, чим порушує взяті на себе зобов`язання.

Позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору ( п. 1.2.2 договору). Пунктами 1.3.3, 1.3.4 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360».Строк сплати процентів з 01 по 25 число ( включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту ( всієї суми або його частин) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню ( п. 4.1 договору).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 04.05.2018 відповідач ОСОБА_5 має заборгованість у розмірі 36 753,50 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом- 23 255,93 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом -13 497,57 доларів США. Крім того, позивачем нарахована пеня у розмірі 140 076,16 грн. за період з 04.05.2017 по 04.05.2018, з урахуванням уточнень, у тому числі за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом- 55 877,66 грн., за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам- 84 198,50 грн. ( т. 2 а.с.134-149).

Виходячи з розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_1 за договором № 0 від 11.09.2007 р., останній платіж боржником на погашення кредиту здійснено 06.05.2014, на погашення відсотків-27.07.2014 ( т. 1 а.с. 59-64, т. 2 а.с. 139-149).

13.08.2014 ПАТ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_6 вимоги № 30-11/15317- 30-11/15320, у тому числі ОСОБА_4 і ОСОБА_6 в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», як іпотекодавцям нерухомого майна, яким повідомив про прострочену заборгованість за кредитним договором № 0 станом на 06.08.2014 та вимагав погасити її протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, а у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення ( вимоги) про дострокове повернення кредиту, змушений вимагати виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту та повернення суми кредиту в повному обсязі, оплаті нарахованих процентів . Така вимога відповідає положенням розділу 6 « порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку» договору про надання кредиту( а.с. 52-57 т.1).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Одним із способів припинення зобов`язання відповідно до статті 599 ЦК України є його виконання, проведене належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України належне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором передбачає, у тому числі, дотримання визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно частин 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч.ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Таким чином, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобовязання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України).

Позичальник належним чином не виконував умови договору, допускав прострочення, тому банк надіслав повідомлення про дострокове повернення всіх кредитних коштів, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання.

За інформацією реєстру рекомендованої кореспонденції вимога-повідомлення направлено 14.08.2014 ( а.с. 57).При відсутності даних щодо отримання відповідачами цього повідомлення, термін повернення кредиту настав на 41 календарний день з дати відправлення, тобто 24.09.2014.

Отже, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання з 11.09.2022 ( додаткова угода № 2) на 24.09.2014.

За встановлених обставин, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку та прийняв до уваги розрахунок, наданий позивачем (т. 2 а.с. 135-146), станом на 24.09.2014 року заборгованість за кредитом становить 23255,93 доларів США, заборгованість по процентам-980,72 долари США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 23.09.2013 по 23.09.2014, з урахуванням спеціальної позовної давності, 164,12 долари США, що еквівалентно 4613,40 грн. ( за 1 долар США 28,11 грн. на час ухвалення рішення), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами-15,68 доларів США, що складає 440,76 грн.

11 вересня 2007 р. при укладенні АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_6 і ОСОБА_4 договору іпотеки, відповідачі ознайомлені з умовами кредитного договору, розміром зобов`язань, що забезпечуються іпотекою та погодилися передати нерухоме майно, належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 65,2 кв. ., житловою площею-39,8 кв.м. позивачу на виконання в повному обсязі усіх грошових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

За правилами частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

ОСОБА_4 звертає увагу на те, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду не зазначена ціна продажу квартири.

Між тим, у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.03.2018 року у справі №235/3619/15-ц.

Співвласник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За інформацією П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, син спадкодавця ОСОБА_4 02.02.2016 подав заяву про те, що спадщину він прийняв фактично, був зареєстрований та мешкав на день смерті разом зі спадкодавцем за однією адресою.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з цією статтею у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 взятих на себе за кредитним договором зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконала, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ПАТ «УкрСиббанк» позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на неправильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, зазначає про виникнення заборгованості за кредитним договором згідно розрахунку заборгованості з 25.03.2011 року в сумі 331,83 дол. США, і що фактично до цього часу простроченої заборгованості у ОСОБА_1 перед AT «УКРСИББАНК» не існувало.

Між тим, як вбачається із розрахунку, на сторінці «Заборгованість за кредитом» в стовпчику 7 «залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом» за датою 25.02.2011 року зафіксована прострочена заборгованість в сумі 331,83 доларів США, який підлягав сплаті позичальником не пізніше 25.01.2011 року. У зв`язку з тим, що позичальник в січні 2011 року платіж по кредиту не сплатила, з 25.02.2011 року цей платіж почав обліковуватись як прострочений. Дана обставина підтверджується стовпчиком 2 «максимальний залишок заборгованості згідно графіку погашення» за датою 25.01.2011 рік, в якому зазначений допустимий розмір заборгованості за кредитом в сумі 26 666,80 доларів США. натомість в стовпчику 7 «залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом» за цією ж датою обліковується розмір простроченої заборгованості за кредитом в сумі 26 998,63 доларів США, різниця між цими розмірами заборгованості становила 331,83 доларів США., яка була розміром платежу по кредиту в січні 2011 року. Тож, 331, 83 доларів США це був розмір платежу по кредиту, який повинен був бути сплачений позичальником по - 25.01.2011 року включно, що позичальником зроблено не було.

Таким чином, прострочення зобов`язання по несплаті чергового платежу по поверненню кредиту згідно розрахунку заборгованості виникнуло з 25.01.2011 року, а не з 25.03.2011 року, як про це зазначає апелянт.

Необґрунтованими є також доводи апелянта про те, що прострочена заборгованість по відсоткам у ОСОБА_1 в сумі 291, 29 дол. США виникла в січні 2011 року, а по поверненню кредиту в березні 2011 року, тому AT «УкрСиббанк» всупереч умовам кредитного договору нараховував підвищений розмір відсоткової ставки 24,8% річних в період з 12.09.2009 року по 24.09.2009 рік, за період з 13.10.2011 рік по 22.10.2011 рік. інші періоди (12.11.2009 р. - 24.11.2009 р,12.12.2009р - 24.12.2009р, 01.02.2011р -25.02.2011р, 01.03.2011р - 25.03.2011р, 26.03.2011р - 31.03.2011р ) та в інші періоди також відбувається нарахування за різними відсотковими ставками, яка була збільшена AT «УкрСиббанк» у два рази від діючої 12,4% річних за п. 1.3.1. кредитного договору незаконно.

Так, відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,4 % річних.

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Пунктом. 1.3.2 договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених ч. 1 пункту 5.2. договору.

Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що відповідно до законодавства України, зокрема, статті 651 ЦК України сторони погодили, що банк згідно умов п.1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі:

а) порушення Позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього Договору та /або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язання Позичальника за цим договором); та/або

б) погіршення фінансового стану Позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що поводиться Банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання Позичальником кредитної дисципліни; та/або

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни грошово-кредитної політики НБУ, тощо.

Сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.5.2. договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку: банк не пізніше 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою за адресою Позичальника відповідного рекомендованого листа.

Такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана в повідомленні банку до Позичальника, без укладання відповідної додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

У разі незгоди із таким новим розміром процентної ставки, позичальник має право: у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової ставки, вказаної в повідомленні банку, достроково повернути банку всю суму кредиту, отриманих за цим договором, сплатити йому відсотки за кредит та здійснити інші платежі за договором.

Між тим, відповідно до додаткової угоди №1 від 11.09.2007 року сторони внесли зміни до п.5.2 договору, за яким у випадку настання обставин, передбачених підпунктами а),б) п.5.2. договору - процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п. 1.3.1. Договору.

Отже, за умовами кредитного договору строкова процентна ставка становила - 12,4% річних (п 1.3.1), та у разі виникнення прострочки, банк вправі був нараховувати відсотки в розмірі 24,8% річних (п.5.2. Додаткової угоди№1 від 11.09.2007 р).

Направлення повідомлення про зміну розміру процентної ставки передбачено сторонами у разі підвищення поточної процентної ставки, що передбачено п. 1.3.1 кредитного договору.

Таким чином, поточна відсоткова ставка в розмірі 12,4% річних не змінювалася, а вдвічі підвищені відсотки нараховувались АТ «УкрСиббанк» за порушення позичальником кредитної дисципліни у відповідності до підпункту а) п.5.2. договору, і в такому разі додаткового повідомлення про застосування підвищеного розміру процентної ставки за Додатковою угодою №1 від 11.09.2007 року від AT «УкрСиббанк» не вимагалось.

Отже, періоди, за якими апелянт вважає, що банк нараховував підвищений розмір відсоткової ставки 24,8% річних є тими періодами, коли позичальник припускався несвоєчасного повернення кредиту, сплаті відсотків, а після проведення реструктуризації 05.10.2011 - сплати ануїтетного платежу.

Після укладення між AT «УкраСиббанк» та ОСОБА_1 додаткової угоди №1 від 05.01.2010 року до кредитного договору, сторони змінили додаток №1 «Графік погашення кредиту», згідно якого дата повернення кредиту з 11 числа кожного місяця була змінена на 25 число кожного місяця строку кредитування.

Отже, після проведення реструктуризації заборгованості 05.10.2011 року, день сплати ануїтетного платежу становив 25 число кожного місяця, відповідно, тобто коли позичальник сплачувала ануїтетний платіж після цієї дати, АТ «УкрСиббанк» нараховував за кількість днів прострочення зобов`язання підвищені відсотки відповідно до п.5.2. додаткової угоди №1 від 11.09.2007 року. При цьому, надсилання повідомлення банку позичальнику про підвищення розміру відсоткової ставки вдвічі у разі виникнення простроченого платежу за умовами кредитного договору не вимагалось.

Так, за змістом п. 3 додаткової угоди № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 11.09.2007 року сторони також домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором. Нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після для несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Отже, наявність та розмір заборгованості, які були визначені судом першої інстанції не спростовані відповідачем.

Крім того, апелянт посилався на те, що незважаючи на те, що квартира, виступає як забезпечення зобов`язань боржника за кредитними зобов`язаннями, підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також на те, що позивач намагається позбавити його та його рідних єдиного житла без надання іншого житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Разом з тим, існування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення суду або робить його неможливим.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Суд першої інстанції в ході розгляду справи дійшов вірного висновку, що зазначені заявником обставини не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» фактично відстрочує виконання таких судових рішень, як звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна