ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року

м. Харків

справа № 612/678/19

провадження № 22-з/818/3062/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Хорошевського О.М.

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Фізична особа- підприємець ОСОБА_2

розглянувши, в порядку ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника фізичної особи підприємця ОСОБА_2 адвоката Міліруд Євгена Олександровича на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року, постановлене суддею Масло С.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Близнюківська районна державна адміністрація Харківської області про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з оренди, пені та трьох відсотків річних,-

в с т а н о в и в :

У вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала та з урахуванням останніх змін просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість з орендної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2086, 76 грн., 3 % річних у розмірі 873,25 та пеню у розмірі 6817, 11 грн., а також розірвати договір оренди земельної ділянки від 20.03.2017 зареєстрований 31.07.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та припинити речове право право оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначає, що 20.03.2017 уклала з відповідачем договір оренди належної її земельної ділянки, який зареєстрований 31.07.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вказаного договору вона повинна отримувати кожний рік орендну плату в розмірі 10305, 10 грн. Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 27.09.2018 на її користь була стягнута з відповідача орендна плата за 2017 рік у розмірі 10305,10 грн. Тільки 29.11.2019 року відповідач розрахувався з нею за оренду земельної ділянки за 2017-2019 роки, сплативши їй 31050, 30 грн. Проте, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплати їй борг за прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням індексів інфляції у розмірі 2086, 76 грн. за 2017-2018 роки та 3 % річних за 2017-2018 роки у розмірі 873, 25 грн. Крім того, відповідно до умов договору оренди від 20.03.2017 відповідач у разі невнесення орендної плати у строк повинен сплатити їй пеню за кожен день прострочення за 2017 рік за період з 29.11.2018 по 29.11.2019 у розмірі 3576,26 грн., а за 2018 рік за період з 01.01.2019 по 29.11.2019 у розмірі 3240, 85 грн. Крім того, несвоєчасна сплата орендної плати за 2017-2018 роки є підставою для розірвання вищенаведеного договору оренди землі.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення орендної плати у розмірі 3292 (три тисячі двісті дев`яноста дві) грн. 70 коп., 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 702 (сімсот дві) грн. 97 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1559 ( одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 57 коп. , а загалом 5555 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 24 коп. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 20 березня 2017 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0016, зареєстрований 31.03.2017 року за № 19823579 та припинити інше речове право за № 19823579 право оренди земельної ділянки. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повному обсязі. Також просить стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 12000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, винесено з порушенням процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 всіляко намагалась розірвати договорі оренди земельної ділянки. Зверталась у 2018 році із позовом, який було задоволено частково і стягнуто лише орендну плату. Відповідач (апелянт) неодноразово звертався до ОСОБА_1 письмово про надання реквізитів для оплати орендної плати або просив приїхати і отримати. Всі листи повертались без вручення. Відповідач не знав, що ОСОБА_1 змінила адресу мешкання, ця обставина стала відома після ознайомлення із даним позовом. ОСОБА_1 всіляко ухилялась від отримання оплати за договором оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що твердження відповідача про навмисне неотримання коштів по орендній платі не доведено належними та допустимими доказами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України- в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання договору суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неодноразово порушував умови договору в частині виплати орендної плати, тому договір підлягає розірванню, а також підлягає стягненню пеня, 3% річних та інфляційні втрати за порушення виконання зобов`язань.

Проте, з такими висновками суду судова колегія повністю погодитися не може виходячи з наступного.

Розглядом справи встановлено, що довіреністю від 06 січня 2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями у будь-яких органах, установах чи організаціях незалежно від форми власності чи підпорядкування з питань, пов`язаних з управлінням належним їй правом на земельну частку (пай) у землі яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Близнюківського району Харківської області, в тому числі здавати в оренду зазначену земельну ділянку.

20 березня 2017 року між ОСОБА_1 , в інтересах якої згідно довіреності діяла ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0016 площею 7,071 га, на 49 років.

Згідно п.п. 9, 11 укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 договору оренди встановлено, що оренда плата вноситься орендарем у розмірі грошової оплати 10305,10 грн. за кожний рік оренди. Орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року.

Пунктом 13 Договору від 20.03.2017 передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 120 % річних облікової ставки НБУ несплаченої за кожен день прострочення.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, зазначений договір оренди зареєстрований 31 березня 2017 року за № 19823579.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки на момент передачі в оренду становила 257627,52 грн.

11.12.2018 ФОП ОСОБА_2 направляв на адресу ОСОБА_1 лист звернення, згідно якого просив повідомити реквізити карткового рахунку для перерахування орендної плати або прийти особисто для отримання орендної плати. Згідно довідки відділення поштового зв`язку вказаний лист не був отриманий ОСОБА_1

27.08.2019 року ФОП ОСОБА_5 направив на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 заяву-прохання про надання реквізитів для внесення плати за оренду земельної ділянки.

Розпискою від 29.11.2019 та відомостями видачі орендної плати за 2017-2019 роки, підтверджується те, що ОСОБА_1 29.11.2019 отримала від відповідача орендну плату за три роки, а саме 2017-2019 роки 31050, 30 грн. ( за 2017 рік в сумі 10789, 80 грн., за 2018 рік 10305, 10 грн., за 2019 рік 10305, 10 грн.).

Згідно договору оренди ОСОБА_1 зазначила адресу проживання АДРЕСА_2 .

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Згідно пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті д) частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Судова колегія бере до уваги, що ФОП ОСОБА_5 вживалися заходи для виплати орендної плати ОСОБА_1 неодноразово надсилалися листи на відмові адреси з проханням отримати орендну плату, однак позивачка не здійснювала дій щодо отримання належних їй коштів.

Судова колегія наголошує, що за договірними зобов`язаннями обов`язок покладається на обох сторін, на позивача отримати належні їй кошти, а на позивача виплати ці кошти.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вживала будь-які активні дії щодо отримання орендної плати за користування землею.

Крім того, згідно розписки ОСОБА_1 отримала орендну плату за три роки.

Такими чином підстав для розірвання договору оренди землі з підстав систематичної невиплати орендної плати судова колегія не вбачає.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов`язання (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13.02.2013 р. у справі № 6-170цс12).

Отже, саме відповідач у справі має доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов`язання за договором оренди з внесення орендної плати або ж довести факт виконання ним даного зобов`язання.

Оскільки через несумлінність дій позивачки та відсутність у договорі оренди земельної ділянки місця виконання виплати орендної плати все ж відбулось порушення строків виплати орендної плати, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для нарахування трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Розрахунки наведені судом ніким не оскаржувались.

Такими чином, судова колегія вважає за необхідне змінити рішення суду, скасувавши його в частині розірвання договору оренди землі з постановленням в цій частині ного про відмову в задоволенні цих позовних вимог керуючись п.2 ч. 1 ст. 374 та ч.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення 12000,00 грн в рахунок погашення витрат на правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленомузакономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, апелянтом не надано доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, не надано акту виконаних робіт або акту наданих робіт, такими чином вимоги про стягнення правничої допомоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 20.03.2017 року.

У задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з підстав викладених у постанові.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1807,50 грн. за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М.Хорошевський

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина

Повний текст постанови складено 27.05.2021