головуючий у суді І інстанції Арапіна Н.Є.
провадження № 22-ц/824/1863/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Сушко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Худова Юлія Олександрівна, про визнання договору довічного утримання удаваним, визнання договору ренти недійсним, скасування рішення про реєстрацію права власності, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Худова Ю.О., у якому просила:

визнати договір довічного утримання від 03 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за № 82, удаваним правочином;

визнати договір ренти від 03 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за № 82, недійсним;

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 03 лютого 2017 року про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з заповіту, посвідченого 28 грудня 2004 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-6953, ОСОБА_3 , заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 .

03 лютого 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстровано в реєстрі за № 82.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що умови оспорюваного договору відповідають умовам договору довічного утримання та вимогам глави 57 ЦК України та не містять ознак договору ренти. А також, встановивши, що договір ренти від 03 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не укладався, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання його недійсним. Оскільки, вимоги позивача про скасування рішення про реєстрацію права власності є похідними від позовних вимог про визнання договору довічного утримання удаваним, тому останні задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким визнати, що 03 липня 2017 року при вчиненні юридично започаткованих відносин довічного утримання, посвідчених 03 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстрованих в реєстрі за № 82, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , були встановлені фактичні рентні правові відносини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення необґрунтоване та незаконне. Наявні в матеріалах справи докази та експертні висновки, які суд першої інстанції не дослідив, підтверджують, що за своїм змістом договір довічного утримання від 03 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Худовою Ю.О., виходячи з його істотних умов, а саме - відчуження майна в обмін на зустрічне вчинення довічних періодичних платежів у грошовій формі, яке припиняється зі смертю відчужувача, яке відповідає вимогам, встановленим для договорів довічного утримання, які врегульовані главою 57 ЦК України, а більше співвідноситься з главою 56 ЦК України, що саме свідчить про наявність саме рентних правовідносин між сторонами.

Відмінність між договорами ренти і довічного утримання (догляду) найперше полягає у різності предмету. У відносинах ренти - гроші, в утриманні - догляд. Коли договір передбачає лише виплату певної грошової суми, то мова може йти лише про ренту, але ніяк про довічне утримання (догляд). Через це законодавець передбачив і відмінні між собою наслідки припинення цих договорів у зв`язку зі смертю однієї із сторін.

ОСОБА_2 як сторона правочину, на виконання своїх зобов`язань за цим правочином, що було включено судом першої інстанції до загального предмета доказування, сплачував ОСОБА_3 тільки гроші.

Договір, де фігурують лише грошові виплати (договір ренти), ОСОБА_2 вигідно було назвати «договором довічного утримання» - інакше, так званий інвестор, не успадкує квартиру після смерті ОСОБА_3 .

Оскаржуване рішення суду першої інстанції є неякісним, незрозумілим, таким, що не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Кушнарьов Є.І. подав відзив на апеляційну скаргу, у якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з заповіту, посвідченого 28 грудня 2004 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-6953, ОСОБА_3 , заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_1 (а.с. 10 т. 1).

03 лютого 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстровано в реєстрі за № 82 (а.с. 8-9 т. 1). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 12 т. 1).

Позивач просить визнати договір довічного утримання від 03 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за № 82, удаваним правочином.

Згідно із статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 745 ЦК України).

Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа (частини 1, 2 статті 746 ЦК України).

Частиною 1 статті 749 ЦК України встановлено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оспорюваний договір укладено з метою приховання договору ренти, що вбачається зі змісту договору довічного утримання.

Згідно статті 731 ЦК України за договором ренти одна сторона (одержувач ренти) передає другій стороні (платникові ренти) у власність майно, а платник ренти взамін цього зобов`язується періодично виплачувати одержувачеві ренту у формі певної грошової суми або в іншій формі. Договором ренти може бути встановлений обов`язок виплачувати ренту безстроково (безстрокова рента) або протягом певного строку.

Договором ренти може бути встановлено, що одержувач ренти передає майно у власність платника ренти за плату або безоплатно. Якщо договором ренти встановлено, що одержувач ренти передає майно у власність платника ренти за плату, до відносин сторін щодо передання майна застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а якщо майно передається безоплатно, - положення про договір дарування, якщо це не суперечить суті договору ренти (стаття 734 ЦК України).

На підтвердження позовних вимог позивач надала суду письмову розписку від 06 лютого 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_4 взяла у ОСОБА_3 на зберігання грошові кошти у розмірі 35 000 грн (а.с. 17), висновок ТОВ «Юрімекс Онлайн» № 07-02 від 07 лютого 2018 року щодо договору довічного утримання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до якого з умов договору довічного утримання та суті даних правовідносин вбачається, що цей договір має деякі ознаки договору ренти; цей договір довічного утримання може бути визнаний удаваним, якщо суд дійде висновку, що сторони мали на меті приховати інший правочин - договір ренти (а.с. 18 т. 1); висновок експерта Інституту держави і права ім. В.М.Корецького від 13 лютого 2018 року щодо аналогії закону та розширеного тлумачення норм цивільно-правових інститутів ренти та довічного утримання (догляду) (а.с. 20-26 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстровано в реєстрі за № 82.

Відповідно до умов вказаного договору, а саме пункту 1, відчужувач передав у власність набувача квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та взамін чого набувач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах договору.

Відповідно до пункту 7 договору набувач зобов`язується довічно утримувати відчужувача, тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо. Сторони домовились, що утримання оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 900 грн на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувану способом вказаним в пункті 8 договору.

Крім того, у пункті 10 договору ОСОБА_3 засвідчив, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.

Згідно з пункту 8 договору сторонами було погоджено, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладення договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою: АДРЕСА_1 , або готівкою на руки під розписку, або на вказаний банківський рахунок. У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання чи банківських реквізитів, відчужувач зобов`язаний вчасно (за п`ятнадцять днів до сплати наступного платежу) в письмовій формі повідомити про це набувача за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з пункту 11 договору при надходженні грошового переказу на поштове відділення за місцем проживання відчужувача коштів відповідно до пунктів 7, 8 договору, зобов`язання набувача за цим договором за відповідний місяць вважаються виконаними в повному обсязі.

Крім щомісячного грошового утримання договором (пункти 7, 9, 12) передбачено: одноразове грошове утримання, що було визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 49 000 грн, які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням договору, що підтверджується розпискою від 03 лютого 2017 року (копія додається) та щомісячна оплата комунальних послуг, перелік та спосіб оплати яких визначено в пункті 7 договору: послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: плата за користування природним газом; теплопостачання; водопостачання (в обсязі: гаряча вода до 4 куб.м, холодна вода до 4 куб.м): електроенергія в обсязі до 100 кВт-год; абонентська плата за стаціонарний телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв`язку) та радіоточку; послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону.

Також у пункті 7 договору визначено, що набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувану для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів.

Крім того, даним пунктом на відчужувача було покладено обов`язок письмово повідомити набувача про зміну тарифів на вищевказані послуги протягом 5 днів з дня отримання ним квитанцій з новими тарифами; довічне право відчужувача на проживання у квартирі; обов`язок набувача здійснити поховання відчужувача після його смерті або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання через поважні причини.

У відповідності до пункту 13 договору істотними умовами вважаються вчасна проплата щомісячних платежів виключно в межах встановлених пунктом 7 договору і довічне право на проживання відчужувана у вказаній квартирі.

Дослідивши умови оспорюваного договору та положення глави 57 ЦК України, суд першої інстанції з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що за договором довічного утримання від 03 лютого 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстрованим у реєстрі за № 82, виникли саме правовідносини щодо довічного утримання та будь яких інших правовідносин з його змісту не випливає.

Дослідивши висновок від 13 лютого 2018 року експерта в галузі права щодо аналогії закону та розширеного тлумачення норм цивільно-правових інститутів ренти та довічного утримання за підписом заступника директора Інституту держави і права ім. В.М.Корецького НАН України з наукової роботи, член-кореспондент Національної академії правових наук України Нагребельного В.П. (а.с. 20-26 т. 1), колегія апеляційного суду відхиляє його у якості належного та допустимого доказу з огляду на те, що у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18).

За відсутності встановлених обставин про те, що правочин, договір довічного утримання, вчинено його сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для приховання іншого правочину, договору ренти, який вони насправді вчинили, - у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Худової Ю.О. про визнання договору довічного утримання удаваним слід відмовити повністю.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору ренти від 03 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстрованого в реєстрі за № 82, то колегія апеляційного суду вважає зазначити таке.

13 лютого 2020 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Худової Ю.О. належним чином завірені матеріали щодо оформлення договору довічного утримання, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого 03 лютого 2017 року, зареєстровано за № 82; належним чином завірені матеріали щодо оформлення договору ренти, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого 03 лютого 2017 року.

Зі змісту письмових пояснень Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Худової Ю.О., які долучено до матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2017 року приватним нотаріусом не посвідчувався договір ренти, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Відмовляючи у задоволені позову про визнання недійсним договору ренти у зв`язку з тим, що 03 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такий договір не укладався, суд першої інстанції не врахував наступне.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Отже, встановивши, що договір довічного утримання від 03 лютого 2017 року не є удаваним, у задоволені вказаних позовних вимог слід відмовити саме з цим правових підстав.

Щодо позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 03 лютого 2017 року про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , то колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині у зв`язку з відмовою у задоволенні позову про визнання недійсним удаваного правочину.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01 червня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Л.П. Сушко