14.05.2021 Справа № 363/1181/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Андрєєвої О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача Герасимчука В.А. ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи Шостака О.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак Олександр Анатолійович про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 у березні 2020 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . В січні-лютому 2020 року він випадково дізнався про те, що вказана квартира йому не належить, що він подарував її відповідачу ОСОБА_3 . Про існування договору дарування квартири взагалі не знав, копії договору не має, ключі від квартири та технічний паспорт відповідачеві не передавав. Позивач зазначив, що тільки він дізнався про договір дарування він згадав, що рік тому його син ОСОБА_6 запросив його до нотаріуса нібито підписати якісь документи. В приміщенні нотаріальної контори позивач та його син та відповідач обманним шляхом змусили підписати договір, який як виявилося і був договір дарування квартири. Однак на прохання сина це відбувалося у приватного нотаріуса, і ця обставина бентежила позивача, але після запевнення сина, що все гаразд він наважився підписати договір. Вказує, що технічний паспорт та ключі на спірну квартиру він не передавав відповідачу і надалі продовжує в ній проживати, сплачує комунальні платежі. Наміру дарувати квартиру у нього не було. Вважає, що в силу свого похилого віку та безпорадного стану він не міг розуміти, який насправді підписує документ, тест договору він не читав, підписав, довірившись сину та відповідачу, який є його онуком. Договір дарування є вкрай невигідним правочином для нього, оскільки він потребує сторонньої допомоги та підтримки, іншого житла й нього не має, тай й крім онука у нього є ще дві онуки і він не мав наміру їх залишити без спадщини. Просить враховувати, що договір дарування був укладений під впливом обтяжуючих обставин, викликаних його станом здоров`я та безпорадного стану, договір дарування не відповідає його внутрішній волі та життєвим обставинам, що склалися. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання (а.с. 50).

05.10.2020 року до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Ляхової К. на позовну заяву, мотивуючи тим, що твердження позивача про те, що він дізнався про факт дарування квартири випадково є хибним та таким, що не відповідає дійсності. Позивач особисто прийшов до нотаріуса, де зустрівся з відповідачем та його батьком і чудово усвідомлював з якою метою туди прийшов, похід до нотаріуса був неодноразовим, оскільки необхідно було усунути недоліки в технічному паспорті, у зв`язку з цим його треба було перероблювати. Позивач добровільно передав відповідачу технічну документацію, щоб переробити, що свідчить про фактичне усвідомлення позивача про укладення договору дарування. Крім того, нотаріус роз`яснював предмет договору та правові наслідки його підписання, впевнився, що дарунок є добровільним волевиявленням позивача, без здійснення фізичного, морального та психологічного тиску, позивач перед підписанням договору прочитав умови Договору. Вважає, що посилання позивача, що спірний договір дарування укладений у супереч його волі, оскільки він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а тому договір дарування має ознаки недійсності, є необґрунтованими. Зазначає, якщо договір дарування посвідчено у встановленому законом порядку, при цьому у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, то навіть незважаючи на поважний вік дарувальника відповідний договір є дійсним. Крім того, вказує, що позивач пропустив строк позовної давності. У позовній заяві позивач стверджує, що дізнався про укладання договору дарування у січні-лютому 2020 року, ознак не зважаючи на встановлені законодавством строки позовної давності, позов подано 16.04.2020 року, а договір укладено 04.02.2019 року. Позивач не просить суд поновити строк позовної давності та не надає докази, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. (а.с.60-63)

14.05.2021 року суду надана представником позивача - адвокатом Герасимчук В.А. відповідь на відзив представника відповідача, в якій він зазначає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки позовна давність в один рік застосується до вимог про розірвання договору дарування. Окрім того, зазначив, що позивач дізнався про те, що він уклав саме договір дарування в січні-лютому 2020 року. Договір дарування передбачає передачу предмету дарування від дарувальника обдарованому. В даному випадку позивач не передавав відповідачу ні квартири, ні ключів від неї, ні технічний паспорт і продовжує в ній проживати і надалі, сплачуючи комунальні платежі. Договір дарування не був реалізований і фактично дарування квартири не відбулося. Враховуючи похилий вік позивача, його слабке здоров`я, він не міг усвідомлювати, що саме підписує договір дарування. Враховуючи обставини, при підписанні договору малась на увазі передача майна після смерті позивача, тобто спірний правочин має ознаки удаваного правочину. Вважає, що в позовній заяві зазначені підстави для розірвання договору дарування і наполягає на них, а тому просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні позивач та його представник Герасимчук В.А. підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив представника відповідача.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов та просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, вказав суду, що при посвідченні договору дарування ним було здійснено всі вимоги законодавства роз`яснено предмет договору та правові наслідки його підписання, впевнився, що дарунок є добровільним волевиявленням позивача, без здійснення фізичного, морального та психологічного тиску, позивач перед підписанням договору прочитав умови Договору та власноручно його підписав.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що вини є рідними внучками позивача, щодо договору дарування спірної квартири їм стало відомо після смерті їх батька ОСОБА_6 , сина позивача.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, третю особу, допитавши ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в якості свідків, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 : Ѕ частини на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за № 1007, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 154545292 від 31 січня 2019 року; та Ѕ частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Пушняк М.О. 19.06.2007 року за № 1796, право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.06.2007 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218. Що підтверджується договором дарування від 04.02.2019 року.

04.02.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостаком О.А. за № 108.

Позивач залишився проживати у спірній квартирі. Місце проживання позивача у квартирі зареєстровано 26.02.2004 року (з моменту набуття права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2004 року, про що свідчить відмітка на стор. 10 паспорта ОСОБА_1 (а.с. 3).

Проживаючи у спірній квартирі позивач здійснює оплату комунальних послуг, про що свідчать копії квитанцій за період з квітня 2019 року по січень 2020 року (а.с. 7-13).

З довідки виданої Вишгородською районною лікарнею № 161 від 04.08.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 , 1935 року народження страждає хронічними захворюваннями (легенева недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз), потребує постійного медикаментозного лікування (а.с. 83).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Як на підставу визнання оспорюваного договору дарування від 04.02.2019 року недійсним позивач покликається на укладення договору шляхом обману - введення його в оману щодо природи укладення спірного правочину, оскільки він мав на меті укласти інший договір.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

До обставин, які мають істотне значення, частиною першою статті 229 ЦК України віднесено природу правочину, права та обов`язки сторін, такі властивості і якості речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

І відповідності до роз`яснень, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Вчинення правочину під впливом обману зумовлене деформацією волі, на яку вплинула протиправна поведінка іншої особи, спрямована на формування наміру в іншої особи вчинити правочин, посилаючись на хибне уявлення про обставини, які мають істотне значення. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідача на введення її в оману щодо природи укладеного договору. Твердження позивача як на факт обману зі сторони відповідача на те, що текст договору він не читав, підписав договірне розуміючи його змісту, довірившись сину та відповідачу суд до уваги не приймає. Підписання договору без попереднього ознайомлення з його змістом, про що стверджує позивач, свідчить, на думку суду, про недбальство позивача, а не умисел відповідача на введення її в оману.

Також, як на підставу позову про визнання договору дарування недійсним позивач покликається на те, що він помилився щодо правової природи спірного договору, він не відповідає його внутрішній волі та є вкрай невигідним правочином для нього.

На підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Суд звертає увагу, що спірний договір дарування квартири укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом.

В оспорюваному договорі дарування сторони, зокрема і позивач, своїми підписами підтвердили, що договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладений у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладено ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються договором.

Доказів порушення приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Шостаком О.А. вимог статті 44 Закону України «Про нотаріат» щодо встановлення дійсності намірів сторін укласти саме договір дарування квартири, а не інший договір, роз`яснення вимог законодавства щодо змісту і правових наслідків договору судом не отримано.

Таким чином, якщо договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, то навіть незважаючи на поважний вік дарувальника, відповідний договір є дійсним.

Докази на підтвердження того, що на момент укладення спірного договору дарування стан здоров`я позивача погіршився до тієї міри, що він потребував сторонньої допомоги, відсутні.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що спірний договір дарування укладений всупереч його волі шляхом обману, а також, що він помилявся щодо природи правочину та прав і обов`язків сторін. Отже, в підсумку всього вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки не встановлено ні помилки зі сторони дарувальника при укладанні договору дарування, ні відсутності волевиявлення позивача на укладення саме такого правочину як договір дарування. Позивач розумів природу правочину, права та обов`язки сторін. Факт залишення проживання дарувальника після укладення договору дарування у квартирі дійсно має місце, проте оскільки судом не встановлено помилки дарувальника та його волевиявлення щодо дарування, наявність й надалі проживання дарувальника в цій квартирі на переконання суду, не є підставою для задоволення позову про оскарження правочину у сукупності обставин встановлених судом за ст.ст. 203 та 229, 230, 717 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 229, 230, 717 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 15, 76-81, 89, 95, 141, 177, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273-279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак Олександр Анатолійович про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 );

Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак Олександр Анатолійович ( АДРЕСА_4 ).

Суддя О.Д. Рудюк