Справа № 462/1979/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги про зобов`язання працевлаштування працівника,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги та просить суд зобов`язати відповідача працевлаштувати її на цьому або іншому підприємстві установі організації відповідно до її фаху (а.с. 1-3).

В обґрунтування позову покликається на наступні обставини та зазначає, що 01.01.2017 року у порядку переведення з Рудківської районної лікарні вона була прийнята на посаду дільничного лікаря-педіатра комунального закладу Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги на 0,75 ставки. 02.07.2018 року Комунальний заклад Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги перейменовано у Комунальне некомерційне підприємство Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги. Згідно наказу КНП Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги № 351-к від 01.10.2019 року «Про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» ОСОБА_1 лікарю-педіатру було надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.09.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак, з вересня 2019 року і по теперішній час остання перебуває у декретній відпустці. 28.12.2020 року остання отримала попередження від 23.12.2020 року про те, що у зв`язку із ліквідацією підприємства, відповідно до рішення XXVIII сесії VII скликання Самбірської районної ради Львівської області від 03.11.2020 року № 689 вона буде звільнена з 05.03.2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом відповідача № 175-к від 05.03.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією підприємства» ОСОБА_1 , лікаря-педіатра амбулаторії ЗПСМ м. Рудки звільнено 05.03.2021 року у зв`язку з ліквідацією підприємств п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також проведено кінцевий розрахунок з виплатою вихідної допомоги. Враховуючи, що трудовим законодавством України передбачено ряд гарантій при звільненні для жінок, які мають дітей віком до трьох років, просить суд задовольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.03.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємство Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги про зобов`язання працевлаштування працівника. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 16).

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК у редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями ст. 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За загальновідомими правилами, встановленими ст. 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158, 04.02.1994 року ратифікованої Верховною Радою України, яка набула чинності 16.05.1995 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного зі здібностями або поведінкою працівника, або викликаного виробничою необхідністю підприємства, установи або служби.

Підпунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин.

01.01.2017 року згідно наказу № 4-к від ОСОБА_1 зарахована у порядку переведення з Рудківської районної лікарні та прийнята на посаду лікаря-педіатра дільничного абмулаторії комунального закладу Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги на 0,75 ставки (а.с. 3 зворот).

02.07.2018 року згідно наказу № 6-к Комунальний заклад Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги перейменовано у Комунальне некомерційне підприємство Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги (а.с. 4).

Згідно наказу КНП Самбірського районного Центру первинної медико-санітарної допомоги № 351-к від 01.10.2019 року «Про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» ОСОБА_1 лікарю-педіатру було надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.09.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Відтак, судом встановлено, що з вересня 2019 року і по теперішній час ОСОБА_1 перебуває у декретній відпустці.

ОСОБА_1 28.12.2020 року одержала попередження від 23.12.2020 року про звільнення з 05.03.2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6).

Згідно наказу КНП Самбірського районного Центру первинної медико-санітарної допомоги № 175-к від 05.03.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією підприємства» наказано звільнити ОСОБА_1 05.03.2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, оформити звільнення та провести повний розрахунок відповідно до законодавства (а.с. 7), що підтверджується також копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

У той же час ч. 3 ст. 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років ч. 6 ст. 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов`язок із працевлаштування, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров`я).

Отже звільнення особи, на яку поширюються гарантії, встановлені ст. 184 КЗпП України, допускається лише у випадку письмової відмови цієї особи від запропонованої їй роботи без поважних причин. У іншому разі власник зобов`язаний працевлаштувати її на тому ж або іншому підприємстві.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунальне некомерційне підприємство Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги перебуває у стані припинення, внесено рішення щодо припинення особи у результаті її ліквідації (а.с. 12), відтак на момент подання позовної заяви відповідач не ліквідований, не втратив статусу юридичної особи.

Беручи до уваги обставини справи, те, що позивач є жінкою, яка має дитину віком до трьох років (а.с. 9), перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку з 09.09.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5), у матеріалах справи немає жодних належних та допустимих доказів та підтверджень того, що відповідач пропонував позивачу іншу роботу на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації), також матеріали справи не містять письмової відмови позивача від запропонованої їй роботи без поважних причин, суд вважає, що звільнення позивача відбулося з порушенням законодавства.

Враховуючи, що на роботодавця діюче трудове законодавство покладає обов`язок працевлаштування жінок, зазначених у ч. 3 ст. 184 КЗпП на цьому або іншому підприємстві відповідно до фаху, тому вимоги позивача щодо зобов`язання працевлаштування слід задовольнити та зобов`язати відповідача здійснити працевлаштування позивача.

З огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 908 грн., від сплати якого суд вважає за необхідне звільнити позивача на підставі її клопотання та згідно п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 23, 36, 184 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаціний номер: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги (, адреса: 81473, с. Ралівка, вул. Івана Франка, 25, Самбірський район Львівської області) про зобов`язання працевлаштування працівника задовольнити.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги здійснити працевлаштування ОСОБА_1 відповідно до її фаху, згідно ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя/підпис/ Н. М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: