Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1366/21 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 96 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю представника заявника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О.О. від 05 квітня 2021 року

у цивільній справі №285/1366/21 за матеріалами заяви ОСОБА_1 заінтересована особа: Ємільчинська селищна рада Ємільчинського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою. Просила встановити факт її проживання з 04.06.1969 по 17.03.1994 року по АДРЕСА_1 та з 18.03.1994 по 05.08.2003 року по АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

У поданій через свого представника ОСОБА_2 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, оскаржувана ухвала незаконна та необґрунтована. Зокрема вказує, що необхідність встановлення факту підтвердження проживання на території радіоактивного забруднення викликана тим, що для отримання громадянства іншої держави апелянт має надати відповідний перелік документів та підтвердити факт проживання на території радіоактивного забруднення з метою підтвердження посвідчення особи, яка проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю та в подальшому реалізувати своє право на отримання відповідних пільг. Держава, громадянство якої планує отримати апелянт, вимагає відповідні довідки для підтвердження факту проживання на території радіоактивного забруднення та підтвердження посвідчення громадянки, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках. Неможливість встановлення факту проживання в смт. Ємільчине Житомирської області з народження з 04.06.1969 по ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовується тим, що погосподарський облік по АДРЕСА_3 вівся домоуправлінням №4 Новоград-Волинської КЕЧ і був переданий не в повному обсязі Ємільчинській селищній раді Житомирської області, так як домоуправління №4 Новоград-Волинської КЕЧ не внесло відповідні записи у погосподарські книги. Це підтверджується довідкою від 15.12.2020 Ємільчинської селищної ради Ємільчииського району Житомирської області №1258. Проте, Новоград-Волинською КЕЧ району в усній формі повідомлено про відсутність у них інформації про реєстрацію та проживання ОСОБА_1 в смт. Ємільчине Житомирської області з 04.06.1969 по 05.08.2003, що також підтверджується адвокатським запитом від 15.04.2021 р. Також зазначена інформація відсутня і у Галузевому державному архіві Міністерства оборони України. Крім того вказує, що відповідно до ч.3,4 ст.15 Закону №796-ХІІ вона зверталась до органу місцевого самоврядування - Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирській області та також отримала відповідь, що у них інформація відсутня. Апелянт вважає, що до подання заяви до суду вжила всі необхідні досудові заходи і не має іншої можливості встановити факт проживання на території радіоактивного забруднення та отримати у Ємільчинській селищній раді відповідну довідку. На думку апелянта, посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17 безпідставне, оскільки провадження у вказаній постанові має зовсім інший суб`єктний склад та зміст правовідносин.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду від 29 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст.318 ЦПК України (а.с.52).

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 05.04.2021 року подано заяву про усунення недоліків. В поданій заяві заявниця зазначила, що встановлення факту підтвердження проживання її на території радіоактивного забруднення потрібне для реалізації в подальшому свого права на отримання відповідних пільг в іноземній державі (а.с.54).

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з наступного.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і прийнятим на підставі цього Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (надалі Порядку) (п.13), спірні питання щодо визначення статусу осіб, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.

При цьому документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є Посвідчення (п.2 Порядку).

Крім того, із змісту п.11 Порядку випливає, що посвідчення зазначеним категоріям осіб видаються на підставі довідки встановленого зразка.

Тобто, видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке є підставою для надання пільг, передує видача довідки встановленого зразка про проживання на радіоактивно забрудненій території.

В даному випадку заявниця пов`язує необхідність встановлення даного факту саме із видачею такої довідки.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №162/760/17.

Заявницею не зазначено доказів на підтвердження визначальної в даному випадку обставини, а саме, з настанням яких правових наслідків пов`язується необхідність встановлення даного факту.

За умови визначення статусу заявниці як потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням встановленого зразка, видача довідки про проживання на території радіоактивного забруднення правового значення не має.

За наведених обставин суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що в такому випадку законних підстав для відкриття провадження у справі немає.

Окрім того, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту проживання осіб на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,372,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 26.05.2021 року.