ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: судді - Божко В.В. за участю секретаря судових засідань Чубенко А.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
11.12.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 15 275,41 дол. США та судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 4 288,57 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.10.2019 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики згідно умов якого, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США готівкою та зобов`язався в строк до 01 травня 2020 р. повернути зазначену суму коштів. Всупереч досягнутої домовленості та умов договору ОСОБА_2 не виконав належним чином умови договору позики від 21.10.2019 р., в зв`язку з чим станом на 11.12.2020 р. утворилась заборгованість у сумі 15 275,41 доларів США, з яких 15 000,00 доларів США сума основного боргу, 275,41 доларів США - 3 % річних. Крім того, позивачем було витрачено 4 288,57 гривень на оплату судового збору. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.12.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Позивач у судове засідання не з`явився, до суду представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, відзиву на позовну заяву не подано, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, враховуючи, що відповідач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в порядку заочного розгляду справи, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 21.10.2019 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів. було укладено договір позики згідно умов якого, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч доларів США) доларів США готівкою та зобов`язався в строк до 01 травня 2020 р. повернути зазначену суму коштів.
Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
З огляду на наведене розписка визнається судом борговим документом, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Стаття 218 ЦК України визначає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
ОСОБА_2 не використав наданого законом права та не звернувся до суду із позовом про оспорювання договору позики, оскільки доказів цього суду надано не було.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув борг у розмірі 15 000 доларів США.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Також суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, згідно якого законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Тобто у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 625 ЦК України.
Так, сума боргу за договором позики станом на день складання позовної заяви - 11.12.2020 р. за офіційним курсом Національного банку України складає 421 125,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Тобто, загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики станом на 11.12.2020 р. згідно наданого позивачем розрахунку суми 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, складає 275,41 доларів США, що на день подачі позовної заяви становить 7 732,13 грн.
З огляду на вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню 15 000 доларів США, що в еквіваленті становить 421 125,00 гривень та 3 % річних в сумі 275,41 доларів США, що в еквіваленті становить 7 732,13 грн.
Загальна сума заборгованості становить 15 275,41 доларів США, що в еквіваленті станом на 11.12.2020 р. складає 428 857,13 грн.
Судом перевірено розрахунок заборгованості, здійснений позивачем і встановлено його відповідність положенням ч. 1 ст. 533 та ст. 625 ЦК України.
Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що не виконуючи належним чином зобов`язання за договором про надання позики, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства, а тому у суду є достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальної суми заборгованості становить 15 275,41 доларів США, що в еквіваленті станом на 11.12.2020 р. складає 428 857,13 грн. Належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 4 288,57 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 204, 207, 509, 525, 526, 533, 610, 612, 625, 627, 629, 638, 1046-1047, 1051 ЦК України, ст.12, 13, 81, 88, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) загальну суму заборгованості у розмірі 15 275,41 доларів США, що в еквіваленті становить 428 857,13 (чотириста двісті вісім тисяч вісімсот п`ятдесят сім гривень тринадцять копійок) грн., з яких: сума основного боргу 15 000 доларів США, що в еквіваленті становить 421 125,00 (чотириста двадцять одна тисяча сто двадцять п`ять гривень) грн. та 3 % річних у сумі 275,41 доларів США, що в еквіваленті становить 7 732,13 (сім тисяч сімсот тридцять дві гривні тринадцять копійок) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати на оплату судового збору в сумі 4 288,57 (чотири тисячі двісті вісімдесят вісім гривень п`ятдесят сім копійок) грн.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Божко В.В.