Справа № 953/2681/20
Провадження № 2/638/1782/21
21 квітня 2021 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Шишкіна О.В..,
за участю секретаря судового засідання Башинської К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про відновлення порушеного права,
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про відновлення порушеного права.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що власниками квартири АДРЕСА_1 є три особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Всі власники зареєстровані у вказаній квартирі. Також в квартирі зареєстрована донька позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2010 році шлюб між позивачем і матір`ю дитини ОСОБА_5 був розірваний, дитина ОСОБА_4 була залишена проживати з матір`ю. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 травня 2019 року ОСОБА_5 визнана такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою.
02.10.2019 року позивач звернувся із заявою до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, яку вони отримали 04.10.2019 року. В заяві просив надати дозвіл на відчуження майна та укладання договору дарування належної 1/3 частини квартири, що знаходиться адресою: АДРЕСА_2 , на користь мого батька ОСОБА_2 . Дозвіл був необхідний для нотаріуса, оскільки в квартирі зареєстрована неповнолітня дитина.
Відповідь на свою заяву позивач не отримав, при особистому зверненні до служби йому сказали, щоб чекав. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає такою, що порушує право власності, оскільки він не можу реалізувати своє право на розпорядження належним йому майном.
ОСОБА_1 просив суд зобов`язати Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати дозвіл на відчуження майна та на укладання договору дарування належної позивачу 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на користь свого батька ОСОБА_2 .
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В судове засідання позивач не з`явився, представником позивача подано заяву про розгляду справи без участі позивача та його представника, представник позивача просила суд провести заочний розгляд справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку №521 від 16 березня 2018 року, виданої КП «Жилкомсервіс», у квартирі АДРЕСА_1 , окрім співвласників квартири зареєстрованими також є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).
З позовної заяви вбачається, що позивач має намір відчужити належну йому частку квартири на користь свого батька ОСОБА_2 .
Відповідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно ст.177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.
Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.
Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Пунктами 1.8, 1.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, при посвідченні правочину щодо відчуження нерухомого майна відчужувач цього майна подає заяву про наявність/відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування цим майном. З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваним нерухомим майном нотаріус має право додатково витребовувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення такого правочину.
У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.
Таким чином, позивач, будучи співвласником квартири, що належить йому на праві спільної часткової власності обмежений у праві розпорядитися належною йому часткою квартири, оскільки для цього йому необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, який видається за наявності згоди батьків неповнолітньої дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до змісту ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Пред`являючи позов до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради позивач повинен довести, що саме діями чи бездіяльністю відповідача було порушено права позивача.
З копії заяви, підписаної позивачем 02.10.2019 року, в якій останній просив дати дозвіл на відчуження майна та укладання мною договору дарування належної 1/3 частини квартири, що знаходиться адресою: АДРЕСА_2 , на користь мого батька ОСОБА_2 , вбачається, що вона адресована до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с. 5).
Однак доказів отримання даної заяви відповідачем суду не надано, що спростовує доводи позивача про те, що саме бездіяльністю Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради було порушено його право.
Разом з тим саме на позивача відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Суд не бере до уваги долучену до матеріалів справи копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (зворот а.с. 5), оскільки зі змісту вбачається, що поштове повідомлення було адресоване «Департаменту служб у справах дітей Харківської області», тоді як відповідачем у справі є Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.
Окрім того зі змісту даного рекомендованого поштового повідомлення, без долучення опису вкладення до поштового відправлення з підписом і печаткою працівника поштового зв`язку, неможливо встановити, що саме цю заяву було надіслано за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 78.
Інших доказів, які би підтверджували факт звернення ОСОБА_1 саме Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою про надання дозвіл на відчуження нерухомого майна суду не надано.
Разом з тим ч. 2 ст. 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Враховуючи викладене, суд дійшов, що позивачем не доведено обставини того, що Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради порушено його право власності, а саме щодо реалізації права на розпорядження належним йому майном, оскільки відсутні докази того, що позивач звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з відповідною заявою, а відповідач протиправно не розглянув дану заяву.
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Окрім того суд наголошує, що як зазначалось вище відповідно до п. 1.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.
Таким чином правом надання дозволу на вчинення правочину наділений саме орган опіки та піклування, який розглядає це питання та вирішує його у формі рішення відповідної ради.
Тобто суд не вправі зобов`язати орган опіки та піклування надати дозвіл на вчинення дії, оскільки вирішення цього питання відноситься саме компетенції органів місцевого самоврядування.
Однак у разі бездіяльності органу опіки та піклування, яка полягає у нерозгляді даного питання, заявник наділений правом звернутися до суду із заявою про зобов`язання вчинити певні дії, зокрема щодо розгляду даного питання. У разі незгоди з рішенням органу опіки та піклування за результатами розгляду даного питання особа, яка вважає, що таким рішенням порушено її права чи свободи, має право на підставі ст. 4 ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених прав в порядку, встановленому цим Кодексом.
З урахуванням викладеного ефективним способом захисту у даній справі є не вимога про зобов`язання Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надати дозвіл на відчуження майна, а про зобов`язання Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради розглянути у визначеному законом порядку заяву ОСОБА_7 надання дозволу на відчуження майна.
З урахуванням викладеного вище, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про відновлення порушеного права за необґрунтованістю.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 77, 81, 141,258, 259, 263-265ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про відновлення порушеного права - відмовити за необґрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2021 року.

Суддя О.В. Шишкін