Справа № 456/3451/18
Провадження № 2/456/65/2021
РІШЕННЯ

іменем України

01 червня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): Позивач по справі ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.01.1993 є одноособовим власником будинку АДРЕСА_1 . Шлюб між сторонами розірвано 06.02.2018. Останні шість років сторони між собою не підтримують жодних відносин. Відповідач постійно проживає у м. Львів з іншим чоловіком. Він самостійно оплачує комунальні послуги і несе витрати по утриманню житла. Реєстрація відповідача у його помешканні створює для нього перешкоди для реалізації прав, передбачених законом, зокрема щодо розпорядження майном. Відповідач самостійно не бажає знятися з реєстрації, що змушує позивача звернутися з позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ярмощук Н.В. позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.

Позиція відповідача: 31.05.2021 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кульчицького О.С. надійшла заява про визнання позову, в якій представник відповідача просить справу розглянути у його відсутності та у відсутності відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в її інтересах адвокатом Кульчицьким О.С. подано заяву про визнання позову та проведення судового засідання у її відсутності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 12.09.2018 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2019 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2019 забезпечено позов до набрання законної сили судового рішення у справі шляхом накладення арешту на будинок по АДРЕСА_1 , який згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.01.1993 р. належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2019 призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження в справі зупинено.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.10.2020 відновлено провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.03.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.05.2021 прийнято відмову представника позивача - адвокат Ярмощук Н.В. від позову в частині позовних вимог про визнання ОСОБА_3 втратившим права користування жилим приміщенням - будинком по АДРЕСА_1 . Прийнято відмову представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кульчицького О.С. від зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок. Пpовадження у справi за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок - закрито.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_1 , такий видано Стрийським МВ УМВС України у Львівській області 21.03.2006 на ім`я ОСОБА_1 /Т.1 а.с.5-6/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Навальковською М.М. 26.01.1996, за реєстровим №1-309, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 , а саме: будинку АДРЕСА_1 /Т.1 а.с.7/.

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2018 у справі №456/3180/17, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано /Т.1 а.с.8/.

Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 /Т.1 а.с.9-12/.

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_2 , такий видано Стрийським МРВ УМВС України у Львівській області 22.03.2001 на ім`я ОСОБА_2 /Т.1 а.с.102-106/.

Згідно копій квитанцій, ОСОБА_1 здійснював оплату комунальних послуг /Т.2 а.с.17-23/.

При вирішенні спору, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, дійшов висновку про те, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

У постанові Верховного суду від 20.12.2018 по справі № 501/957/15-ц, провадження № 61-34021св18 зазначено, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (постанова ВС від 25.07.2018 року №638/13030/13-ц).

Мотивована оцінка доказів, наданих позивачем та висновки суду за результатами позову.

Суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_2 була членом сім`ї в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, оскільки перебувала з позивачем ОСОБА_1 у шлюбних відносинах та проживала разом з ним у будинку АДРЕСА_1 , вони довгий час разом вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. Протягом останніх шести років вона не проживає в даному будинку, а відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2018 у справі №456/3180/17, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а тому відповідач перестала бути членом сім`ї позивача.

Дані висновки підтверджуються правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 01.04.2019 по справі № 755/14524/15-ц.

Крім того, суд також враховує і заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кульчицького О.С. про визнання позову, яка свідчить про той факт, що відповідач ОСОБА_2 визнала, що дійсно не проживає у будинку понад шість років, як про це вказує позивач у позовній заяві.

Суд звертає увагу, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у будинку АДРЕСА_1 , позивач змушений оплачувати комунальні послуги за кількість осіб, які зареєстровані в будинку, позивач є одноосібним власником будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.01.1993; шлюб між сторонами розірвано, відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2018 у справі №456/3180/17.

Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 , який є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована відповідач; в даному будинку вона не проживає протягом останніх шести років, позивач змушений сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідача, а тому, враховуючи положення ст. 405 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившою права на користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 206, 259, 264, 265, 268 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Оригінал рішення

Повний текст судового рішення

виготовлено 07.06.2021.