Справа № 305/323/20
Провадження по справі 2/305/116/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Найман Т.В.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 05 вересня 2019 року, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mazda 3", дн.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 та автомобіля Volkswagen Т4 ", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 . Згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.10.2019 по справі №305/1795/19 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Правопорушення стверджено протоколом серії ДПР 18 №216469 від 05.09.2019, схемою ДТП від 05.09.2019 та довідкою №7331 від 20.09.2019 виданої ГУНП України в Закарпатській області Рахівським ВП Тячівського ВП України в Закарпатській області. На підставі даних протоколів страховою компанією СК "Київ РЕ" в якій був застрахований відповідач, йому було відшкодовано 3972 гривні, які були перераховані на його картковий рахунок, однак у повному обсязі спричинену матеріальну шкоду страховою компанією йому не було відшкодовано. Як вбачається з акту виконаних робіт №819 виданого СТО Автосервіс с. Луг, №95, ПП ОСОБА_3 від 10.02.2020, вартість ремонту пошкодженого автомобіля "Mazda 3", дн.з. НОМЕР_1 склала 16615 гривень, Отже, ним понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, ніж отримані страхові відшкодування. На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 12643 гривень матеріальної шкоди. При зверненні до страхової компанії, йому було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійснені ремонту деталі міняються на нові, отже і різниця в понесених витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок цього ДТП йому також заподіяно моральну шкоду, яка плягає у душевних стражданнях, яких він зазнав, у зв`язку з ушкодженням власності - автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих зв`язків, певним ударом його престижу. Також він був змушений неоднаразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин, і внаслідок відсутності таких, замовляти через інтернет. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає у 10000 гривень. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, кошти витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу підтверджені належним чином, страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати, вважає що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 12643 гривень, вже понесеними позивачем на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля та моральна шкода в розмірі 10000 гривень. На підставі наведеного, просив стягнути з відповідача на його користь 12643 гривень матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 12643 гривень, 10000 гривень моральної шкоди та судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 19.03.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 14.04.2020 задоволено клопотання відповідча ОСОБА_2 про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 13 травня 2020 року о 10:00 годині.

Ухвалою суду від 30.11.2020, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання відповідча ОСОБА_2 від 10.04.2020 про виклик свідка. Викликано в судове засідання свідка ОСОБА_4 , мешканця АДРЕСА_1 .

Позивач, ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, повторно, не з`явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що стверджується роздруківкою з трекінгу відправлень "Укрпошти". Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подавав. Заяв та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Свідок, ОСОБА_4 у судове засідання, повторно, не з`явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що стверджується роздруківкою з трекінгу відправлень "Укрпошти". Про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судом встановлено, що постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.10.2019 по справі №305/1795/19, провадження по справі №3/305/548/19, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 340 (триста сорок) гривень.

З постанови Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.10.2019 по справі №305/1795/19вбачається, що ОСОБА_2 , 05 вересня 2019 року, о 19:40 год., в м. Рахів, на перехресті вулиць Вербник та Миру, Закарпатської області, керуючи автомобілем марки "Volkswagen Т4 ", д.н.з. НОМЕР_2 , перед початком руху не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки "Mazda 3", д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по вул. Миру. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодженя. Таким чином ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

16.10.2019, постанова суду набула законної сили.

У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "Mazda 3", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 , зазнав механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою начальника Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області М. Палкуша від 20.09.2019 за №7331.

Відповідно до акту виконаних робіт №819 складеного 10.02.2020 СТО "Автосервіс" с. Луг №95 ПП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Mazda 3", д.н.з. НОМЕР_1 становить 16615 гривень.

Вказану суму позивач ОСОБА_1 оплатив у повному обсязі СТО "Автосервіс", що стверджується квитанцією №218329 від 20.02.2020.

У позовній заяві, позивач зазначив, що Страхова компанія "Київ РЕ", в якій на момент ДТП, була застрахована цивільно-правова відповідальність за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідача ОСОБА_2 не відшкодувала йому у повному обсязі вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля. Своє рішення страхова компанія мотивувала тим, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійснені ремонту деталі міняються на нові. Отже і різниця в понесених витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку з наведеним, СК "Київ РЕ" відшкодувала позивачу 3972 гривні.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як визначено ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1192 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки шкода завдана з вини ОСОБА_2 , СК "Київ РЕ" не відшкодувала у повному обсязі позивачу витрати, пов`язані з ремонтом автомобіля, різниця між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 12643 гривні підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Позивачем надано обгрунтовані та правові докази, що ним понесено витрати, пов`язані з ремонтом автомобіля на загальну суму 16615 гривень. Натомість відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено. Не надано доказів того, що він відшкодував позивачу різницю між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 12643 гривні. Відзив на позов не подано. За таких обставин, суд, вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 12643 гривні, підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10000 гривень, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Статтею 1167 ЦК України, закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, серед іншого, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п.5 вказаної Постанови).

Згідно ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Сторонам, зокрема позивачу надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Однак позивачем, всупереч вимогам ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України не надано суду жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість підстав і доводів позову в частині стягнення моральної шкоди, вираженої у душевних стражданнях, порушенням його нормальних життєвих зв`язків, ударом по його престижу.

Жодних доказів, що відповідачем ОСОБА_2 позивачу заподіяно моральних страждань або витрат немайнового характеру, останнім не надано, як і не надано доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на реальних фактах, обставинах і доказах, натомість в її основу покладені міркування та недопустимі в доказуванні припущення позивача. У справі не встановлений факт заподіяння позивачу моральної шкоди за конкретних обставин, не встановлені винні дії відповідача, що були спрямовані та мали наслідком заподіяння моральної шкоди позивачу.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 гривень, у зв`язку з недоведеністю в діях ОСОБА_2 вини у спричиненні позивачу, ОСОБА_1 душевних стражданнь, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням автомобіля.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 840,80 гривень

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 274, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 12643 (дванадцять тисяч шістсот сорок три) гривні.

У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_2 .

Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повне судове рішення складено 28 травня 2021 року.

Головуюча: М.О. Марусяк