Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4845/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Казидуб О. Г.

при секретарі: Зайцевій О. І.

за участі позивачки : ОСОБА_1

за участі відповідача : ОСОБА_2

третьої особи : Ситнік Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим ,що 14 червня 2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Зазначені обставини були встановлені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2018 року по справі №711/6839/18,а відтак не потребують доказуванню (ч.4ст.82 ЦПК України).У шлюбі в них народився син ,малолітній - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2018 року по справі №711/6839/18 шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано.

Наразі між нею та відповідачем наявний спір щодо місця проживання їхнього спільного сина. Вважає,що син повинен проживати з нею,оскільки вона має можливість забезпечити належні умови життя для сина,які в поєднанні з материнською любов`ю,турботою та увагою сприятимуть його гармонійному розвитку.

Згідно Довідки Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» №84 від 07.05.2020 року ,вона працює в Київській міській філії ПАТ «Укртелеком» починаючи з 02.03.2020 року , а відтак має самостійний та стабільний заробіток, достатній для забезпечення потреб дитини. Разом з тим, як їй відомо на час подання позову, відповідач не має самостійного доходу, матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно в залежності від його особистих життєвих обставин, відтак їхній син майже повністю знаходиться на її утриманні, тому вона вимушена була звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача.

На сьогодні, син проживає разом з нею,у квартирі яка належить матері, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою ПП «РЕУ «Надія» вих. №67 від 12.05.2020 року та Актом опитування сусідів від 1 2.05.2020. У зазначеній квартирі створені всі належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини. Також, вона має у власності двокімнатну квартиру, що підтверджується зокрема Свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19.03.1993 року та Договором дарування частини квартири від 25.11.2003 року серія ВВА №142130.

Їхній син ОСОБА_4 відвідує дитячий садок в м. Черкаси поряд із місцем проживання, а також перебуває під медичним наглядом лікаря-педіатра з яким вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0000-7Р4Е-Х06Т з 11.06.2018 року. Також вона постійно слідкую за станом здоров`я сина.

Вважає, що їхньому з відповідачем малолітньому сину краще буде проживати з нею, оскільки, з моменту його народження вона постійно знаходиться разом із ним і він звик проживати разом із матір`ю, безперервне спільне життя зі мною створило для нього звичні і комфортні умови життя, вона має можливість забезпечити йому належні умови проживання та повною мірою займатися вихованням дитини, оскільки, материнська турбота, увага та піклування забезпечать належні умови для нормального розвитку сина.

Просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з нею матір`ю ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

24 вересня 2020 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси провадження у справі відкрито, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

15.02.2021 року в підготовчому судовому засіданні ухвалою суду зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради надати акт обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 та після складання акту обстеження умов проживання малолітньої дитини зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради надати висновок щодо доцільності проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 .

30.03.2021 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового засідання.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання дитини з нею , вона хоче щоб в неї було рішення суду. В даний час дитина проживає з нею,відповідач спілкується з сином ,але відповідач не бажає піти разом з нею та прописати дитину.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав думку Органу опіки та піклування, в тому ,що відсутній спір між ним та позивачкою щодо визначення місця проживання дитини. Не заперечував ,щоб дитина проживала з позивачкою,про що свідчить його заява,яку він написав в Органах опіки та піклування ЧМР. На вихідних він згідний піти з позивачкою та прописати дитину.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради за довіреністю Ситнік Л.І. в судовому засіданні ,зазначив ,що між сторонами відсутній спір,оскільки ОСОБА_2 не заперечує ,щоб дитина проживала з матір`ю ,про що свідчить його заява в судовому засіданні та письмова заява в Органи опіки та піклування виконавчого комітету ЧМР.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦК України).

За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони у справі позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. На даний час шлюб між сторонами рішенням Придніпровського районного суду від 13.11.2018 року розірвано.

В період шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

При вирішення даного спору суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене.

Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини

У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом.

При цьому, варто відзначити, що на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини. що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, та в родині в цілому, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційного розладу у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дітини, досягти співробітництва в інтересах дитини.

Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування м. Черкаси від 15.03.2021 року №143 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_4 . З 2018 року сторони розлучені. Син проживає разом з матір`ю. Мати ОСОБА_1 ,1992 р.н.,проживає за адресою АДРЕСА_1 . Працює спеціалістом з підтримки центру обслуговування абонентів центрального макрорегіону ПАТ «Укртелеком»,має дохід. Позитивно характеризується з місця проживання та роботи.Має задовільні умови проживання. Позивачка ОСОБА_1 зазначає в позовній заяві ,що між нею та колишнім чоловіком є спір щодо місця проживання спільного сина ОСОБА_1 вважає ,що дитина повинна проживати саме з нею,оскільки вона має можливості забезпечити належні умови для дитини,які в поєднанні з материнською любов`ю,турботою та увагою сприятимуть його гармонійному розвитку. Вона працює,має стабільний заробіток,дитина майже повністю знаходиться на її утриманні,постійно слідкує за його станом здоров`я. На відміну від неї батько дитини цього забезпечити не взмозі. Тому ОСОБА_1 бажає визначити місце проживання дитини з собою. Батько ОСОБА_2 ,1990 р.н. проживає за адресою, АДРЕСА_2 ,працює інкасатором-водієм у АТ »Ощадбанк». 26.02.2021 року ОСОБА_2 звернувся до служби у справах дітей із заявою про те,що він не заперечує проти ,того,щоб малолітній син ОСОБА_4 проживав разом з матір`ю ОСОБА_1 . Розглядаючи ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси щодо визначення місця проживання дитини,орган опіки та піклування м. Черкаси,щодо визначення місця проживання дитини,орган опіки та піклування м. Черкаси,виходячи з рівності прав та обов`язків матері й батька відносно дитини,дійшов висновку про наявність достатніх підстав для відмови у задоволенні вимог матері у визначенні місця проживання малолітнього сина разом з нею, оскільки з`ясувалося ,що між батьками відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини. А тому орган опіки та піклування м. Черкаси вважає за доцільне відмовити ОСОБА_1 у визначенні місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , батько малолітнього ОСОБА_4 також підтвердив в судовому засіданні зазначив, що не заперечує того, щоб син проживав з позивачкою ОСОБА_1 про що написав відповідну заяву в Органи опіки та піклування ЧМР.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає ,що позов ОСОБА_1 є необґрунтований та не доведений ,а тому не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 19, 141, 157, 158, 159, 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 11, 12, 15 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 259, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини - в і д м о в и т и.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційної інстанції.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 20 травня 2021 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб