12.04.2021 Єдиний унікальний номер 205/7989/20
Номер провадження 2/205/282/21
РІШЕННЯ

іменем України

12 квітня 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно.

В обґрунтування заяви зазначив, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на праві власності. У березні 2020 року між позивачем та власником будинку відбулась домовленість про продаж Ѕ частини вищевказаного житлового будинку. Сторони домовилися щодо усіх умов договору та вирішили звернутися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору. Але через введення карантину на всій території України жоден нотаріус не працював. 02 квітня 2020 року між сторонами було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу. Нотаріально договір не складався та не реєструвався. За домовленістю сторін ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 100 000 грн. за Ѕ частину будинку. Відповідач передав позивачу документи та ключі від частини домоволодіння. Пізніше відповідач почав ухилятися від нотаріального посвідчення договору,мотивуючи відмову продовженням карантину, своїм похилим віком та поганим самопочуттям.

На підставі викладеного, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 02 квітня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Миргородського В.П. надійшла заява, в якій просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав, просив задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував.

Згідно зі ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході судового розгляду встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2000 року. Право власності зареєстровано 16 травня 2004 року комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 11-12).

22 квітня 2020 року сторони уклали договір купівлі-продажу частини житлового будинку, а саме Ѕ частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Згідно з договором купівлі-продажу від 22 квітня 2020 року сторони домовились щодо всіх істотних умов договору: зокрема, дійшли згоди про предмет і ціну Ѕ частини будинку. Відповідно до п. 7 вказаного Договору продаж Ѕ частини житлового будинку здійснено за 100 000 грн., які продавець одержав у повному обсязі від покупця до підписання цього договору.

Як стверджує позивач, він отримав від відповідача документи та ключі від Ѕ частини домоволодіння. Оскільки, продавець передав приміщення покупцю, а покупець в повному об`ємі сплатив обумовлену положеннями договору вартість Ѕ частини домоволодіння, таким чином відбулось повне виконання сторонами договору купівлі-продажу (а.с.17).

Як встановлено судом, згідно пояснень позивача на даний час відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, виходить з наступного.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 цього Кодексу, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації прав.

Враховуючи наведене, суд не приймає визнання позовних вимог відповідачем, оскільки дане визнання супереч закону.

Вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу ст. 657 ЦК України, підлягає нотаріальному посвідченню, а в подальшому і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, внаслідок чого підстав для задоволення позовних вимог немає.

Враховуючи, що суд відмовив у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем покладаються на нього.

На підставі наведеного та керуючись, ст.ст. 4, 15-16, 220, 640, 657 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 4-6, 76-81, 95, 141, 265,353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.Г.Остапенко