Справа № 163/393/21
Провадження № 2/163/152/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 11 892,61 гривні заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2 270,00 гривень.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву без номера від 26 квітня 2011 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив йому кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредит, який в подальшому був збільшений до 9 300,00 гривень, чим свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань умови договору належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 26 січня 2021 року у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 11 892,61 гривень, з них: по простроченому тілу кредиту 9 532,54 гривень, по прострочених відсотках 2 360,07 гривень.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 03 березня 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до інформації з інтернет-сайту Укрпошти щодо відстеження рекомендованого поштового відправлення копію ухвали та примірник матеріалів позову відповідач отримав 24 березня 2021 року.

У строк, визначений судом в ухвалі від 03 березня 2021 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року № 958, відповідач відзиву на позов не подав.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини.

26 квітня 2011 року ОСОБА_1 як клієнт Банку підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У цій заяві вказано, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним і Банком договір про надання банківських послуг.

Також вказано, що відповідач ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Банку, та регулярно знайомитися з їх змінами.

Цього ж дня відповідач також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (далі Умови кредитування).

Цими Умовами кредитування, зокрема, встановлено:

- базову процентну ставку 2,5% в місяць, що нараховується на залишок непростроченої заборгованості з розрахунку 360 днів у році;

- розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, який здійснюється до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним;

- комісію за зняття готівки в пунктах видачі Приватбанку в розмірі 4% від суми операції, в банкоматах інших банків України 4%+5 грн/1$, в іноземних банкоматах - 4%+30 грн/3$;

- пеню за несвоєчасне погашення заборгованості двох видів: 1) базова процентна ставка за договором/30, що нараховується за кожний день прострочення кредиту; 2) 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць, що нараховується раз на місяць при наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів на суму більше 50 гривень;

- штраф у разі порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії.

Згідно з довідкою Банку про видані кредитні картки відповідачу було видано всього шість кредитних карток, з яких за вперше виданою карткою відкрито рахунок 26 квітня 2011 року, востаннє виданою 18 грудня 2019 року з терміном дії 11/23.

Відповідно до довідки Банку про зміну умов кредитування з 26 квітня 2011 року відповідачу на кредитну картку був встановлений кредитний ліміт в сумі 500,00 гривень, який в подальшому неодноразово збільшувався, зокрема, з 09 лютого 2012 року становив 9 300,00 гривень, з 26 грудня 2019 року зменшений до 9 169,00 гривень, а з 07 вересня 2020 року становив 0,00 гривень.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: … 3) сплата неустойки; …

У статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді пені та штрафу, а також порядку їх нарахування.

Доказами укладення з відповідачем кредитного договору Банк надав суду заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

В силу положень ст.634 ЦК України Банк вважає, що Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку є невід`ємною частиною укладеного із відповідачем кредитного договору.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, тому не можуть бути належним доказом, оскільки не свідчать про ознайомлення відповідача з цими Умовами та Правилами.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, а відтак відсутні підстави приймати в якості складової укладеного між сторонами договору додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг.

Укладений між сторонами кредитний договір у відповідності до положень ст.ст.207, 626, 628, 1054 ЦК України у цьому випадку становлять підписані відповідачем 26 квітня 2011 року анкета-заява та Умови кредитування, у яких сторони досягли згоди щодо відсоткової ставки за користування кредитним лімітом, терміну і розміру щомісячних платежів за кредитом, комісії за зняття готівкових коштів, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафу за порушення термінів платежів.

Предметом позову у справі є кредитна заборгованість в загальній сумі 11 892,61 гривень.

Така сума заборгованості відображена у виписці по рахунках відповідача, з якої вбачається, що після проведеної в останнє 01 січня 2021 року операції (списання відсотків по використанню кредитного ліміту за ставкою 3,5% в сумі 339,14 гривень), на кредитній картці відповідача наявний від`ємний залишок в сумі " 1 1892,61 гривень".

Із яких саме складових складається така заборгованість, відповідної інформації виписка не містить.

Відповідно до складених Банком у формі таблиць розрахунків заборгованості за періоди з 26.04.2011-31.05.2015, 01.06.2015-30.06.2019, 01.07.2019-26.01.2021 заборгованість відповідача станом на 26 січня 2021 року така:

- по поточному тілу кредиту 0,00 гривень;

- по простроченому тілу кредиту 9 532,54 гривень;

- по нарахованих відсотках 0,00 гривень;

- по прострочених відсотках 2 360,07 гривень.

Загальна сума заборгованості становить 11 892,61 гривень.

Базова відсоткова ставка за користування кредитом, яка визначена у підписаних відповідачем Умовах кредитування від 26 квітня 2011 року становить 2,5% в місяць, що становить 30% річних.

Проте, як вбачається із банківської виписки по карткових рахунках відповідача та наданих Банком розрахунків заборгованості, починаючи з 01 вересня 2014 року Банк збільшив розмір відсоткової ставки до 2,9% в місяць (34,8% річних), з 01 квітня 2015 року до 3,6% (43,2% річних), з 01 серпня 2020 року зменшив відсоткову ставку до 3,5% (42,0% річних).

Законності та обґрунтованості збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку Банк не довів з огляду на вищенаведені висновки суду, відповідно до яких Умови та Правила надання банківських послуг в Банку не є складовою укладеного з відповідачем кредитного договору.

Підписані відповідачем анкета-заява та Умови кредитування не містять будь-яких даних про право Банку змінювати відсоткову ставку в односторонньому порядку, тому нарахування Банком відсотків за користування кредитними коштами на рівні 2,9%, 3,6%, 3,5% в місяць суперечить умовам кредитного договору.

Отже, починаючи з 01 квітня 2014 року Банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами у більшому розмірі, ніж це передбачено кредитним договором.

Крім цього, із банківської виписки встановлено, що погашення нарахованих відсотків Банк регулярно здійснював шляхом автоматичного списання їх розміру за рахунок кредитних коштів відповідача, тим самим необґрунтовано збільшуючи заборгованість по тілу кредиту, на який в подальшому регулярно продовжував нараховувати відсотки у збільшеному розмірі.

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до наведених процесуальних норм на позивача покладається обов`язок доказування визначення наявного у відповідача розміру заборгованості як по тілу кредиту, так і по відсотках.

Проведений Банком розрахунок заборгованості та виписка по карткових рахунках, починаючи з 01 квітня 2014 року не відповідають умовам підписаного сторонами кредитного договору, тому не може бути доказом на підтвердження заявлених позовних вимог щодо виниклої у відповідача суми заборгованості.

Іншого розрахунку заборгованості, який би відповідав умовам кредитування щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, Банк суду не надав.

Крім цього, із наданих Банком розрахунків заборгованості та виписки по рахунках відповідача не видається можливим встановити, які саме суми із внесених відповідачем коштів на погашення кредитної заборгованості Банк зараховував на погашення тіла кредиту, а які на погашення відсотків за користування кредитом.

У зв`язку із цим суд провів свій математичний розрахунок, виходячи із наявних по справі цифрових даних щодо руху кредитних коштів.

Так, із банківської виписки встановлено, що станом на 01 вересня 2014 року (до дати нараховування Банком відсотків за ставкою 2,5%) відповідач мав кредитну заборгованість в сумі 8 925,02 гривень.

У період з 01 вересня 2014 року по 01 січня 2021 року відповідач особисто використав кредитних коштів на суму 33 448,19 гривень, вніс власних коштів на погашення кредиту на суму 55 148,00 гривень.

За цей період Банк двічі провів списання за рахунок кредитних коштів відповідача по 50 гривень штрафу за прострочення по кредиту. Всього списано штрафу на суму 100,00 гривень.

Отже, загальна сума кредитних коштів без урахування відсотків, яку би мав погасити відповідач становить 42 473,21 гривень (8925,02 + 33448,19 + 100).

Зазначена сума повністю покривається внесеними відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості коштами і становить позитивний залишок в розмірі 12 674,79 гривень (55148,00 42473,21).

Щодо відсотків за користування кредитними коштами суд дійшов такого висновку.

Банк заявляє до стягнення заборгованість за простроченими відсотками в сумі 2 360,07 гривень.

Згідно з проведеними Банком розрахунками заборгованість відповідача по відсотках станом на 31 травня 2015 року становила 379,05 гривень, станом на 30 червня 2019 року 107,80 гривень, станом на 26 січня 2021 року 2 360,07 гривень. Погашено заборгованості по нарахованих відсотках всього на суму 351,85 гривень.

Загальна сума зазначених відсотків у своєму підрахунку (3 198,77 гривень) повністю покривається встановленою судом залишковою сумою в розмірі 12 674,79 гривень, що вносились відповідачем на погашення заборгованості.

Оскільки наведені суми відсотків Банк нараховував за більшою ставкою, ніж погоджено сторонами у кредитному договорі, тому наявні підстави вважати, що сума відсотків за користування відповідачем кредитними коштами за ставкою 2,5% в місяць не буде перевищувати проведених Банком нарахувань у цій частині.

Крім цього, судом встановлено, що заявлена Банком сума заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 9 532,54 гривень перевищує встановлений Банком і доступний відповідачу ліміт кредитних коштів, який з 09 лютого 2012 року становив 9300,00 гривень, а з 26 грудня 2019 року був зменшений до 9169,43 гривень.

Встановлені у справі фактичні обставини, за якими у відповідача відсутня кредитна заборгованість за поточним тілом кредиту та відсотках, дають підстави для висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту та прострочених відсотках утворилась за рахунок овердрафту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Проте, як зазначалося вище, Умов та Правил надання банківських послуг, не є складовими укладеного між сторонами кредитного договору, що виключає обґрунтованість нарахування заявлених Банком у позові складових кредитної заборгованості.

Прострочена заборгованість за кредитом не є складовою тіла кредиту, фактично - це штрафна санкція, що застосовується Банком у випадку неповернення кредиту боржником у термін, визначений договором.

Підписаними відповідачем Умовами кредитування передбачено, що за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, який включає у себе й відсотки, для відповідача як позичальника настає відповідальність у вигляді пені та штрафу.

Таких складових відповідальності Банк до відповідача не заявляє.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що позивач не довів і не підтвердив належними доказами наявності у відповідача за укладеним 26 квітня 2011 року кредитним договором заборгованості та її складових.

Таким чином, з наведених підстав і мотивів суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без номера від 26 квітня 2011 року в розмірі 11 892 (одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) гривні 61 копійка відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Найменування позивача АТ КБ "Приватбанк"; місце знаходження вулиця Грушевського 1Д, місто Київ; .

Ім`я відповідача ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий : суддя С.С.Чишій