Справа №613/1421/20 Провадження № 2/613/111/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді - Сеник О.С.,

за участі секретаря - Дегтяр А.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 613/1421/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач), в якому просила суд :

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 19991 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 03.12.2020 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП - порушенні п.12.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.09.2020, винуватцем якої є ОСОБА_2 , було заподіяно значних пошкоджень її майну - паркану домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість відновлювального ремонту паркану, згідно з локальним кошторисом, склала 19991 грн. Вказана сума матеріальної шкоди відповідачем наразі не відшкодована. Крім того, вказаним ДТП позивачці було завдано значної моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 була змушена відшукувати кошти для ремонту паркану, а протягом ведення відновлювальних робіт подвір`я її будинку було взагалі не огороджене, у зв`язку з чим позивачка та її чоловік були змушені декілька разів на ніч вставати та перевіряти наявність матеріальних цінностей, які знаходились на подвір`ї. Це призвело до пригніченого стану позивачки, внаслідок чого вона стала до всього нервово ставитися. Від такого стану та нецільового витрачання сімейних коштів постраждали як позивачка, так і члени її сім`ї. Враховуючи викладене, з посиланням на ст.ст. 22, 23, 1167, 1187, 1192 ЦК України вказує на наявність підстав для відшкодування їй як матеріальної шкоди в сумі 19991 грн., так і моральної шкоди в сумі 10000 грн. внаслідок порушення звичайного способу її життя, негативного впливу на здоров`я та моральних страждань, заподіяних їй вказаною дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 21.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов.

Заходи забезпечення позову не вживались.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що згідно з технічним паспортом на будинок вартість паркану довжиною 14,8 м з урахуванням 10-відсоткового зносу становила 8300,00 грн. Відповідно до наданих позивачкою фотознімків, з урахуванням ширини автомобіля у 1,5 м, пошкоджена частина паркану складає близько 2 м. Однак, згідно з наданим позивачкою кошторисом в ході робіт по виготовленню паркану було витрачено 24 м труб профільних, 24 м профнастилу та 100 куб.м. бетону. Отже, позивач фактично виготовила повністю новий паркан по всій довжині старого паркану з використанням нових матеріалів та вимагає відшкодування його повної вартості за рахунок відповідача, хоча старий паркан повністю фізично знищений не був. Вказує, що в ході складення працівниками поліції протоколу про ДТП та судового розгляду справи не було засвідчено конкретні розміри пошкодження паркану, не складено акту про пошкодження, не проведено експертизи щодо встановлення вартості відшкодування заподіяної шкоди наслідок ДТП з урахуванням зносу, станом на момент зазначеної ДТП. З огляду на викладене, вважає, що вимога позивача про стягнення з нього збитків, завданих внаслідок ДТП, є зловживанням позивачем своїми правами. Крім того, зазначив, що позивачкою не було надано розрахунку заявленого розміру моральної шкоди у 10000 грн., не наведено, з яких міркувань вона виходила, визначаючи цей розмір моральної шкоди, та не надано жодного доказу заподіяння їй моральної шкоди. Також відмітив, що ОСОБА_2 не є ані власником, ані користувачем автомобіля, на якому скоїв ДТП, не мав реєстраційного документу та технічного паспорту на цей автомобіль. Вказаний транспортний засіб не розмитнений, а його власником є громадянин Литви. Отже, ОСОБА_2 не є суб`єктом відповідальності за вказане ДТП у розумінні п.2.2 Правил дорожнього руху та п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що внаслідок вчиненої ОСОБА_2 ДТП було пошкоджено паркан та хвіртку, при цьому, була порушена конструкція всієї огорожі, оскільки пошкоджена вся металева конструкція, на якій трималися металеві листи паркану. У зв`язку з цим при проведенні ремонту паркану неможливо було обмежитися заміною виключно пошкоджених металевих листів, а довелося демонтувати та заново встановлювати всю огорожу. Зазначила, що ОСОБА_2 не пропонував їй відшкодувати завдану матеріальну шкоду грошима або допомогти усунути наслідки ДТП власними зусиллями. На вимогу позивачки відшкодувати шкоду ОСОБА_2 спочатку запевнив, що все відшкодує, потім сказав, що знаходиться в лікарні в м. Харкові, однак, був помічений позивачкою у м. Богодухові в кафе, де пив каву. Пояснила, що внаслідок ДТП дуже злякалася її дитина, а сама позивачка та її чоловік декілька ночей не спали, оскільки подвір`я фактично було не огороджене. На відновлення паркану довелося витратити кошти, призначені на ремонт ванної кімнати. Наразі вартість майнової шкоди позивачці відповідачем не відшкодована. Враховуючи викладене, наполягає на наявності підстав для відшкодування їй як майнової, так і моральної шкоди, яку позивач пов`язує, в тому числі, з нервовими переживаннями, викликаними необхідністю участі у судових засіданнях.

Відповідач та його представник у судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що внаслідок ДТП було ушкоджено лише 3,5 метрів паркану та лічильник електроенергії, а хвіртки в паркані ОСОБА_1 взагалі не було (були лише два стовпчики, з`єднані проволокою). Вказав, що мав намір відшкодувати вартість ремонту пошкодженої ділянки паркану, для чого через кілька днів після ДТП привів на місце події спеціаліста, який порахував, що відновлення пошкодженої ділянки паркану буде коштувати від 10 ти 15 тисяч гривень (відповідачем у судовому засіданні була названа спочатку сума у 10-12 тисяч грн., потім - 15 тис. грн.). Однак, запропонована відповідачем сума позивачку не влаштувала. Стверджує, що за його рахунок позивачка влаштувала новий паркан, вартість якого намагається стягнути з відповідача. Разом з тим, підтвердив, що жодних коштів наразі він не сплачував. Пояснив, що на момент ДТП не мав жодного правовстановлюючого документу на автомобіль RENAULT LAGUNA, на якому вчинив ДТП, цей автомобіль він взяв покататися у товариша, а власником автомобіля є польська фірма. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що вартість витрачених позивачкою матеріалів є завищеною, оскільки вона не повинна була міняти паркан по всій довжині, а лише замінити пошкоджені металеві листи. Крім того, оскільки відповідно до Цивільного кодексу України відповідальність за шкоду, завдану автомобілем, несе власник останнього або особа, яка користується автомобілем на відповідних правових підставах (техпаспорт, довіреність), при цьому, ОСОБА_2 не мав жодних правових підстав для користування автомобілем RENAULT LAGUNA, на якому вчинив ДТП, вважає, що належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди є не ОСОБА_2 , а громадянин Литви, який є власником цього автомобіля.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2017 ОСОБА_1 є власником 1/3 (однієї третьої) будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 19.10.2017 (а.с.70-72).

В судовому засіданні позивачка пояснила, що користується цим будинком одноосібно, оскільки власники інших двох частин у ньому не проживають (один із них проживає в Російській Федерації, а інший не прийняв спадщину після померлого власника та не проживав у цьому будинку).

Відповідно до технічного паспорту на вказаний будинок, виготовленого станом на 04.09.2017, копія якого наявна в матеріалах справи, при зазначеному будинку наявний паркан з металопрофілю, довжиною 14,80 м., будівельна вартість якого станом на 04.09.2017 становила 9223 грн., інвентаризаційна вартість - 8300 грн. (а.с.12-18).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 26.02.2002 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 .

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 03.12.2020 по справі № 613/1076/20 встановлено, що ОСОБА_2 25 вересня 2020 року на АДРЕСА_1, керуючи автомобілем RENAULT LAGUNA, номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з парканом, який належить ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП автомобіль та паркан зазнали механічних пошкоджень.

Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.) (а.с.7).

Вказана постанова набрала законної сили 13.12.2020.

Листом Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 16.10.2020 № 4747/19-7/02-2020 підтверджено ДТП, що сталася 25.09.2020 близько 21 год. 10 хв. по АДРЕСА_1 у м. Богодухові, факт заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди внаслідок вказаної ДТП, вину ОСОБА_2 у вчиненні цього ДТП, зазначено, що відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП та рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства для відшкодування матеріальних збитків, які були спричинені внаслідок ДТП (а.с.24).

Факт заподіяння пошкоджень паркану та хвіртки домоволодіння позивачки автомобілем RENAULT LAGUNA підтверджується також і наданими позивачкою фотографіями (а.с.27-28).

Відповідно до наданого позивачкою дефектного акту, складеного ФОП ОСОБА_5 , обсяг робіт, необхідних для відновлення паркану по АДРЕСА_1 , становить: демонтаж огорожі (11 метрів), розбирання кам`яної кладки з бутового каменю (1 куб.м.), демонтаж стовпчиків (2 шт.), улаштування огорожі (11 м.), виготовлення цоколю з бутового каменю (1 куб.м.), готування бетону (1 куб.м.) (а.с. 9).

Згідно з відомістю ресурсів, виданою ФОП ОСОБА_5 станом на 06.11.2020, загальна вартість будівельних матеріалів, необхідних для виконання ремонтних робіт (гравій для будівельних робіт, камінь бутовий, пісок природний, збагачений, профнастил, труба профільна, шлакопортландцемент загальнобудівельного та спеціального призначення), скала 10193 грн. (а.с.10).

Відповідно до локального кошторису на будівельні роботи по об`єкту «поточний ремонт огорожі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 », загальна вартість будівельних робіт, зазначених у вказаному дефектному акті, з використанням матеріалів, наведених у відомості ресурсів, склала 19991 грн. (у т.ч. вартість матеріалів, виробів і конструкцій - 10192 грн.) (а.с. 8).

Наявність у ФОП ОСОБА_5 компетенції на здійснення будівельно-відновлювальних робіт за визначеною ним вартістю підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно з яким видами діяльності ФОП ОСОБА_5 за КВЕД є, зокрема: 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, 43.39 Інші роботи із завершення будівництва, 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи (а.с. 73).

Факт купівлі позивачкою 27.09.2020 та 30.09.2020 будівельних матеріалів, зазначених у локальному кошторисі та відомості ресурсів (профнастил, труба профільна 100 х 100 х 3 мм., 40 х 20 х 2 мм., 15 х 15 х 2 мм., камінь бутовий, пісок, гравій) підтверджується наявними в матеріалах справи копіями товарного чеку № 255 від 30.09.2020, виданого ФОП ОСОБА_6 , та товарного чеку № 48527 від 27.09.2020, виданого магазином «Моноліт» (а.с.25, 26).

Як позивачем, так і відповідачем у судовому засіданні підтверджено, що станом на дату розгляду справи у суді шкода, завдана ДТП, ОСОБА_2 не відшкодована ані повністю, ані частково.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що вину ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої заподіяно шкоди майну ОСОБА_1 (паркану будинку АДРЕСА_1 ), встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, беручи до уваги, що ці збитки відповідачем добровільно не відшкодовано на час розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі завданих збитків у вигляді витрат, необхідних для відновлення пошкодженого майна.

Як зазначалось вище, розмір фактичних збитків позивачки на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП паркану підтверджено локальним кошторисом, та становить 19991,00 грн.

Доводи відповідача про те, що згідно з технічним паспортом на будинок АДРЕСА_1 залишкова вартість паркану становила 8300,00 грн., судом не беруться до уваги, оскільки в даному випадку, збитками позивачки, які підлягають відшкодуванню, у відповідності до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, є не лише вартість фізично знищеного майна, а й розмір витрат на його відновлення.

При цьому, вказана залишкова вартість (з урахуванням зносу) у технічному паспорті визначена станом на 04.09.2017, в той час як роботи по відновленню паркану були виконані у листопаді 2020 року, що не було враховано представником відповідача.

Слід відмітити, що відповідач не заперечує факт заподіяння матеріальної шкоди позивачці внаслідок вчиненої ним ДТП, однак, стверджує, що сума збитків, заявлена позивачкою до відшкодування, є завищеною та необґрунтованою.

На думку представника відповідача, викладеною у відзиві, ОСОБА_2 було пошкоджено виключно 2 метри паркану будинку АДРЕСА_1 , однак, ОСОБА_1 фактично встановила новий паркан за рахунок відповідача, витративши на будівельні роботи 24 м профільних труб, 24 м профнастилу та 100 куб.м. бетону.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про те, що внаслідок ДТП пошкоджено було не лише металеві листи, а й металеву конструкцію, на якій ці листи було закріплено, у зв`язку з чим неможливо було обмежитися лише заміною фактично зім`ятих металевих листів, а довелося демонтувати та заново встановлювати цю металеву конструкцію.

Жодних доказів протилежного відповідачем та його представником не надано.

Стверджуючи, що згідно з розрахунком фахівця вартість відновлювального ремонту паркану становила від 10 до 15 тис. грн., відповідач жодних доказів таких тверджень не надав. При цьому, відповідачем у судовому засіданні була названа спочатку сума, розрахована фахівцем, у 10-12 тисяч грн., потім - 15 тис. грн., що, на думку суду, ставить під сумнів факт звернення ОСОБА_2 до відповідного фахівця в галузі ремонту та наявність у відповідача наміру відшкодувати завдану шкоду.

Доводи відповідача про те, що хвіртка у домоволодіння ОСОБА_1 була дешевою, оскільки складалася лише з металевих прутів, зв`язаних проволокою, також не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними доказами, та не звільняють відповідача від обов`язку подати докази на підтвердження своєї позиції.

У судовому засіданні позивачка пояснила, що проволока на хвіртці була натягнута лише знизу, для того, щоб домашній кіт колишньої господині будинку не виходив на вулицю.

Доказів на спростування таких доводів відповідач не надав.

28.04.2021 судом було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у канцелярії суду відеозапис з матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 613/1076/20 відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, який, на думку представника відповідача, підтверджував би дійсний обсяг завданих ОСОБА_2 пошкоджень.

Листом від 06.05.2021 канцелярією суду було повідомлено, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП диск з відеозаписом події від 25.09.2020 не долучався (а.с. 90).

Після цього клопотань про приєднання до матеріалів справи № 613/1421/20 доказів, у т.ч. відеозаписів, або ж про витребування доказів - відповідачем та його представником заявлено не було.

Крім того, як вбачається зі змісту наданого позивачкою локального кошторису та дефектного акту, фактичному відновленню підлягав не весь паркан довжиною 14,8 м, як стверджує відповідач, а частина паркану довжиною 11 м.

При цьому, як вбачається з колонок 4 і 5 локального кошторису, було витрачено 23,8 квадратних метрів профнастилу і 1 кубічний метр бетону (кількість 0,01 від одиниці виміру 100 куб.м.), а не 24 метри профнастилу і 100 куб.м. бетону, як стверджував представник відповідача, тому наведені у відзиві доводи про завищення витрат будівельних матеріалів для ремонту паркану, є помилковими.

Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Вважаючи завищеним розмір витрат на відновлення паркану, розрахований у локальному кошторисі від 06.11.2020, відповідач не надав суду свого розрахунку завданих збитків, та чітко не зазначив суми, яка, на його думку, об`єктивно відображає фактичну вартість виконаних будівельних робіт по відновленню паркану будинку АДРЕСА_1 . У відзиві представника відповідача на позов така сума не вказана, а відповідач у судовому засіданні кілька разів змінював розмір цієї суми, про що зазначалось вище.

Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Слід відмітити, що відповідач, заперечуючи проти заявленого позивачкою розміру матеріальної шкоди, не скористався правом заявити клопотання про витребування судом доказів для підтвердження вірного, на його думку, розміру збитків, або правом ініціювати проведення судової експертизи для визначення фактичної вартості проведених робіт для відновлення паркану будинку АДРЕСА_1 .

У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що заявлений позивачкою розмір витрат на відновлення паркану в сумі 19991 грн. є завищеним, а також про те, що ОСОБА_1 фактично встановила повністю новий паркан за його рахунок, оскільки жодних доказів на підтвердження таких доводів відповідачем не надано. Натомість, наданими позивачем належними та допустимими доказами підтверджується розмір витрат на ремонт пошкодженого відповідачем паркану в сумі 19991,00 грн.

З приводу доводів представника відповідача про те, що ОСОБА_2 не є власником автомобіля RENAULT LAGUNA з номером НОМЕР_2 , користувався ним без належної правової підстави, оскільки не мав реєстраційного документу та технічного паспорту на цей автомобіль, а завдану відповідачем шкоду повинен відшкодовувати громадянин Литви, який є власником вказаного автомобіля та є належним відповідачем у даній справі, суд зазначає наступне.

За загальним правилом, викладеним у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, тобто, власник автомобіля.

Будь-яких доказів того, що власником вищевказаного автомобіля є юридична особа, в тому числі зареєстрована в іноземній державі, або ж інша фізична особа, відповідач та його представник не надали.

Крім того, в силу приписів ч. 3 ст. 1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Враховуючи викладене, відсутність у ОСОБА_2 документів, що посвідчують право власності або користування вказаним транспортним засобом, сама по собі не звільняє його від відповідальності за шкоду, завдану скоєною ним дорожньо-транспортною пригодою.

Між тим, відповідач та його представник у судовому засіданні підтвердили ту обставину, що реєстрації на території України автомобіль RENAULT LAGUNA з номером НОМЕР_2 не має, а отже, реєстраційного документу та технічного паспорту на цей автомобіль у відповідача бути не могло.

Однак, відсутність реєстрації автомобіля на території України та несплата митних платежів за ввезення автомобіля (відсутність розмитнення) не є тотожним відсутності у автомобіля господаря. При цьому, з огляду на положення чинного Митного кодексу України, право власності на автомобіль, країною реєстрації якого є іноземна держава, можливе на підставі договору купівлі-продажу, який у розумінні ч.2 ст.1187 ЦК України, є підставою вважати певну особу володільцем автомобіля та покладення на неї обов`язку відшкодування шкоди, завданої автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки.

Суд зауважує, що частиною 4 статті 380 Митного кодексу України, якою урегульовано особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України, дозволено тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб (ч. 5 ст. 380 МК України).

Отже, відповідач вважається таким, що користується цим автомобілем на достатніх правових підставах, якщо цей автомобіль був придбаний ним або в його інтересах іншою особою, та ввезений на митну територію України в режимі тимчасового ввезення відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 380 МК України.

Ані відповідачем, ані його представником не було надано доказів того, що автомобіль RENAULT LAGUNA з номером НОМЕР_2 ввезла на митну територію України інша особа, ніж відповідач по справі, і саме ця особа є такою, що на відповідних правових підставах користується цим автомобілем на митній території України.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги норми ч. 1 ст. 1166 ЦК України, наведені вище, суд не вбачає перешкод для покладення обов`язку відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою за участю вказаного автомобіля, саме на ОСОБА_2 , та вважає за необхідне стягнути з відповідача завдану ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 19991,00 грн.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд враховує, що внаслідок вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення було пошкоджено майно позивачки - паркан домоволодіння, що само по собі є причиною душевних страждань.

Крім того, протягом певного часу (починаючи з 25.09.2020, - дата допущеної відповідачем ДТП, внаслідок якої було частково зруйновано паркан домоволодіння позивачки, і до повного відновлення паркану) подвір`я ОСОБА_1 фактично залишалося незамкненим, що спричиняло позивачці додаткові негативні переживання, пов`язані з тривогою за своє майно, яке розміщене на подвір`ї.

Судом взято до уваги, що відповідачем ані після ДТП, ані після того, як його було визнано винним у скоєнні ДТП, добровільно не було відшкодовано позивачці завдану ним шкоду ані в натурі, ані у грошовій формі.

Як пояснила позивач у судовому засіданні, на ремонт паркану довелося витратити гроші, призначені на ремонт ванної кімнати.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що крім душевних страждань, пов`язаних зі значним пошкодженням свого майна, позивачка та її родина понесли незаплановані витрати у зв`язку з необхідністю відновлення паркану домоволодіння.

Слід відмітити, що тривалий час - з 25.09.2020 - відповідач ухилявся від урегулювання спірного питання та відшкодування позивачеві шкоди в позасудовому порядку, що зумовило звернення позивача до суду 23.12.2020.

Вказані обставини суд розцінює як такі, що порушили звичний спосіб життя позивача, що разом із душевними стражданнями, пов`язаними з пошкодженням майна (домоволодіння), є підставою для відшкодування їй моральної шкоди.

Разом з тим, суд відмічає, що дії відповідача у спірних відносинах не завдали позивачу фізичного болю або страждань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Доводи позивача про негативний вплив вказаного правопорушення на стан її здоров`я та про погіршення стосунків у родині у зв`язку з погіршенням її психологічного стану та додатковим позаплановим використанням сімейних коштів не підтверджені жодними доказами.

Враховуючи викладене, беручи до уваги майновий стан відповідача, який є пенсіонером, не працює, з огляду на принципи співмірності, справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що заявлена вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача суми в розмірі 3000,00 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з квитанцією АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання позовної заяви (в частині ) в розмірі 840,80 грн.

Отже, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено судом частково, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в сумі 644 грн. 55 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 354, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, пп.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 19991 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто одну) грн. 00 коп., та моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Богодухівський районний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (уразі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 , проживаюча за адресою : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 27.05.2021.

Суддя О.С. Сеник