Справа № 522/5315/21
Провадження № 2/522/6076/21 РІШЕННЯ
25 травня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря Лахматової С.В.,
представника позивача - адвоката Бучка О.С.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від шлюбу, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.05.2014 у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11.03.2015 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 та від вказаного шлюбу мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Родина проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності чоловіку позивача та його батькові. Квартира відповідає вимогам щодо забезпечення необхідною житловою площею та належними умовами проживання сім`ї в тому числі ОСОБА_4 . Крім того родина має належний рівень доходів для забезпечення рівня життя родини та ОСОБА_4 . За наведених обставин, позивач звертається до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального провадження.
В підготовчому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили ухвалити рішення в підготовчому засіданні, позовні вимоги - задовольнити.
Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник третьої особи в своїх поясненнях покладається на розсуд суду, просила ухвалити рішення, що відповідатиме найкращим інтересам дитини та відповідно до вимог чинного законодавства.
Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 , що видано 27.01.2011 Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 (а.с.11).
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.05.2014 було розірвано шлюб, зареєстрований 27.04.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В рішенні суду зазначено, що після розірвання шлюбу прізвище відповідачу змінити на дошлюбне « ОСОБА_1 » (а.с.12).

На даний час сторони мешкають окремо, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

11.03.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с.5 зворот).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.12.1999, що зареєстрований в реєстрі за № 6669 ОСОБА_10 та ОСОБА_5 є власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 5 ст. 157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., зокрема у п. 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Батько дитини - відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти проживання його малолітнього сина ОСОБА_4 з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 за місцем її постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , позов визнав.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання дитини разом із матір`ю за місцем її постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , буде більш доцільним та буде найбільше відповідати інтересам дитини, сприяти її нормальному гармонійному розвитку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 - 265, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 28.05.2021 року.

Суддя Ю.І. Ковтун