ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4806/19

Головуючий у першій інстанції - Ковальова Т. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/562/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Онищенко О.І., Скрипки А.А.

із секретарем судового засідання - Поклад Д.В., ОСОБА_1 .

Позивач - ОСОБА_2

Відповідач - Виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області

Третя особа - Управління житлово-комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради Чернігівської області

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, третя особа - Управління житлово-комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради Чернігівської області, про відшкодування шкоди,

місце ухвалення судового рішення - м. Ніжин Чернігівської області

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області на свою користь матеріальну шкоду у розмиірі 47505 грн. 88 коп., моральну шкоду у розмірі 6000 грн. та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля у розмірі 1300 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 березня 2019 року на належний йому автомобіль марки «Audi A8», 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , біля житлового будинку по АДРЕСА_1 впало дерево ялини.

Вказує, що він викликав працівників поліції та посадових осіб управління житлово-комунального господарства та будівництва, відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення, які 22 та 26 березня 2019 року зафіксували факт пошкодження автомобіля марки «Audi A8».

Зазначає, що 22.03.2019 року він звернувся до виконавчого комітету Ніжинської міської ради щодо відшкодування завданої шкоди і в листі від 29.03.2019 року йому рекомендовано надати висновок експерта про пошкодження транспортного засобу, вартість його відновлення та довідку страхової компанії про проведення страхування від стихійного лиха. Також в листі було зазначено, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 562 «Про відшкодування збитків особам, які постраждали від надзвичайних обставин» не передбачено відшкодування ремонту автомобілів, пошкоджених в наслідок падіння дерев. Виконавчий комітет має повноваження надати потерпілим від надзвичайних подій матеріальну допомогу, розмір якої буде залежати від обсягу збитків та матеріального і фінансового стану заявника.

Посилається, що згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля становить 47505,88 грн.

07.06.2019 року він, ОСОБА_2 , звернувся до виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, але йому було відмовлено у відшкодуванні майнової шкоди, завданої в зв`язку з падінням дерева на його автомобіль.

Позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 6000,00 грн і яка полягає в тому, що він зазнав душевних страждань внаслідок порушення його прав, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, необхідності звертатися до фахівців з відновлення транспортного засобу.

Позивач вважає, що оскільки за виконавчим комітетом Ніжинської міської ради закріплено обов`язок утримання об`єктів благоустрою комунальної власності, тому відшкодування заподіяної йому шкоди підлягає за рахунок виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_2 48805 грн. 88 коп. у відшкодування майнової шкоди та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції необгрунтовано не взяв до уваги твердження відповідача про те, що прибудинковою територією є не вся присадибна ділянка, що перебуває у власності чи користуванні власників будинку, а територія навколо багатоквартирного будинку в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди.

Посилається, що позивачем не надано належних доказів того, що територія земельної діянки, на якій знаходився його автомобіль, є прибудинковою територією, тобто обєктом благоустрою.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що будинок по АДРЕСА_2 є приватною власністю громадян (приватний сектор), а земельна ділянка (територія подвір`я) перебуває у користуванні власників будинку та не є територією загального користування.

Наголошує, що суд безпідставно не узяв до уваги, що позивачем було порушено ч. 2 ст. 21 Закону України «Про автомобільний транспорт». Наявність у справі довідки Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області про відсутність порушення позивачем Правил дорожнього руху, як вважає апелянт, не спростовує факту порушення ч. 2 ст. 21 Закону України «Про автомобільний транспорт».

На думку апелянта, висновок суду першої інстанції про відсутність обмежувальних знаків щодо заборони стоянки на присадибній ділянці є безпідставникм в силу положень п. 8.2-1 Правил дорожнього руху. Наголошує, що зберігання автомобіля у житловій зоні поза спеціально відведеними для цього майданчиками є порушенням вимог положень ст. 21 Закону України «Про автомобільний транспорт».

На переконання апелянта, судом першої інстанції неправильно застосовані положення Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 105 від 10.04.2006 року, оскільки відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на території присадибної ділянки будинку по АДРЕСА_2 є не орган місцевого самоврядування, а власники будинку, який розташований на цій земельній ділянці.

Судом першої інстанції не надано неналежної оцінки довідці ЖЕО № 2682 від 22.03.2019 року, складеної за результатами перевірки інформації у зверненні ОСОБА_3 , та у якій зазначено, що дерево впало внаслідок погіршення погодних умов.

У рішенні суду не зазначено, в чому полягала неправомірність дій виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області в спричиненні шкоди автомобілю ОСОБА_2 та в чому полягає причинно-наслідковий звязок між діями відповідача та завданою шкодою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, а законне і обґрунтоване рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2021 року - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Audi A8», 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11).

22 березня 2019 року на належний ОСОБА_2 автомобіль, який знаходився біля житлового будинку по АДРЕСА_1 , впало дерево ялини.

Актом обстеження наслідків падіння дерева від 26.03.2019 року, зафіксовано пошкодження вказаного автомобіля внаслідок падіння дерева ялини, зазначені отримані пошкодження та рекомендовано власнику автомобіля звернутися із заявою про надання матеріальної допомоги та запропоновано в подальшому не паркувати його біля дерев і страхувати своє майно від негативних наслідків надзвичайних подій або стихійного лиха. (а.с.14).

Згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля № 024/19 від 26 березня 2019 року шкода, завдана власнику пошкодженням автомобіля «Audi A8», 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 47505,88 грн. (а.с.17-31).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області із заявою про відшкодування збитків, завданих падінням дерева на його автомобіль та отримав письмову відповідь про відмову у відшкодуванні шкоди у зв`язку з відсутністю вини виконавчого комітету Ніжинської міської ради згідно Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, Закону України «Про благоустрій наелених пунктів», Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій та Порядку відшкодування збитків особам, які постраждали від надзвичайних обставин (а.с. 34-35).

Зазначені обставини в апеляційному суді сторони не спростували і не заперечували.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилається на положення ст. ст. 22, 23, 1166, 1192 ЦК України, на Закон України «Про благоустрій населених пунктів», Закон України «Про місцеве самоврядування» та стверджував, що йому завдана матеріальна і моральна шкода внаслідок падіння дерева на належний йому автомобіль, яка підлягає відшкодуванню саме виконавчим комітетом Ніжинської міської ради Чернігівської області.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що дерево, яке упало на належний позивачу автомобіль, було розташоване на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста.

За висновком суду, відсутні дані про те, що це дерево відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться органами місцевого самоврядування. Отже, відповідачем балансоутримувач дерева не був визначений, у зв`язку з чим за падіння дерева на автомобіль відповідає виконавчий орган місцевої ради, оскільки визначення балансоутримувача дерев та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу міської ради. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріально відповідальним за падіння позабалансового дерева на автомобіль згідно закону є виконавчий орган місцевої ради.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1167 ЦК України та врахував глибину та тривалість душевних страждань позивача, чисельність негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок пошкодження його майна, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається з матеріалів справи, на момент падіння дерева жодні обмежувальні знаки чи заборони щодо стоянки автомобіля були відсутні. Також відсутні відомості про порушення Правил дорожнього руху власником автомобіля марки «Audi A8» ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Ніжинського Відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 05.08.2019 року (а.с.36).

Згідно рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області №179 від 06 червня 2019 року «Про видалення зелених насаджень на території м. Ніжина» надано дозвіл управлінню житлово-комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради організувати та виступити замовником робіт з видалення дерев, які є аварійними та непридатними до вторинного використання, без оплати відновлювальної вартості, згідно з додатком, в якому зазначено перелік адрес зелених насаджень, що підлягають видаленню, зокрема по АДРЕСА_3 - дерево (ялина) (а.с.53-54).

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 , виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області посилався на те, що будинок АДРЕСА_2 є приватною власністю мешканців цього будинку, а земельна ділянка, на якій розташований будинок, перебуває у користуванні власників будинку та не є територією загального користування або прибудинковою територією.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 та прибудинкова територія із зеленими насадженнями не знаходяться на балансі КП «Виробниче управління комунального господарства», КП «Керуюча компанія «Північна» Ніжинської міської ради Чернігівської області, КП «Служба єдиного замовника» та вказані підприємства не є його балансоутримувачами, що підтверджується відповідними листами (а.с. 83-85).

З листа виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 05.09.2019 року убачається, що співвласниками будинку АДРЕСА_1 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не утворено та не укладено договору з управителем про забезпечення належного утримання та ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території та належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців зазначеного будинку (а.с. 82).

Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради Чернігівської області не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження, що прибудинкова територія та дерево ялина біля буд. АДРЕСА_1 не перебуває на балансі виконавчого комітету Ніжинської міської ради і не доведено, що контроль за утриманням цієї території та належним станом дерева ялина здійснює інша організація.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення майнової та моральної шкоди, що завдана позивачу пошкодженням автомобіля в результаті падіння на автомобіль дерева, а також визначення відповідача, відповідального за завдану позивачеві шкоду, з огляду на місце знаходження дерева, падіння якого спричинило позивачеві шкоду.

Апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Факт падіння дерева на належний позивачу автомобіль та завдання в зв`язку з цим транспортному засобу механічних пошкоджень, а також розмір заподіяної шкоди підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, наявними в матеріалах даної цивільної справи., та які відповідачем не спростовані упродовж розгляду справи у апеляційному суді.

Відповідачем розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу у зв`язку з падінням дерева на належний йому автомобіль, також не спростований.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами частин першої та другої ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Згідно з ч. 7 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105, передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Таким чином, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Підпунктом 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля будинку АДРЕСА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Покладаючи на виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, слід врахувати, що дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста, оскільки відповідачем не надано належних доказів того, що територія біля біля будинку АДРЕСА_1 перебуває на балансі будь-якої комунальної організації. Відповідачем також не доведено, що територія, де росло дерево ялина, яке впало на належний позивачеві автомобіль, перебуває у приватній власності.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні дані, що дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, відповідно до вимог ч. 5 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» не перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення саме з виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області матеріальної шкоди, завданої позивачу у зв`язку з падінням дерева на належний йому автомобіль, у розмірі 48805,88 грн. на підставі висновку експерта за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля № 024/19 від 26 березня 2019 року з урахуванням сплати позивачем за експертне дослідження 1300 грн. (а.с. 17-33).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене та те, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя, порушення звичного ритму життя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення морального відшкодування, розмір якого вірно оцінив в 2000 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Твердження апелянта, що будинок по АДРЕСА_2 є приватною власністю громадян (приватний сектор), а земельна ділянка (територія подвір`я) перебуває у користуванні власників будинку та не є територією загального користування, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені належними і допустимими документальними доказами.

Посилання апелянта на довідку ЖЕО № 2682 від 22.03.2019 року, складеної за результатами перевірки інформації у зверненні ОСОБА_3 , у якій зазначено, що дерево впало внаслідок погіршення погодних умов, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази про стан погодних умов в день падіня дерева на автомобіль позивача.

Доводи апеляційної скарги про порушення позивачем ч. 2 ст. 21 Закону України «Про автомобільний транспорт» апеляційний суд визнає юридично неспроможними, враховуючи, що позивач не був притягнутий до відповідальності і спростовується довідккою ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області про відсутність порушень Правил дорожнього руху позивачем.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: