Провадження № 2/364/165/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л. А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г. І.

за участю:

учасники справи не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 12.03.2021 р. надійшов зазначений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (разом з ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29.01.2021 р. про передачу справи для розгляду за підсудністю), в якому Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений сторонами та зареєстрований 27.09.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 71 (а.с. 7-8).

На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що між нею та Відповідачем 27.09.2014 р. було зареєстровано шлюб; від шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , 2015 р.н.; спільне життя з Відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між нами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, при цьому чоловік зловживає алкоголем, вживає наркотичні засоби та офіційно не працює, в стані сп`яніння проявляє агресивну поведінку, фізичне насильство, декілька разів доводилось викликати поліцію. Тому збереження сім`ї Позивач вважає неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін та їх дитини (а.с. 3-8).

Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 30.03.2021 р. відкрито провадження у зазначеній справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання (у письмовому провадженні); копії цієї ухвали суду направлено сторонам по справі, Відповідачеві також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (а.с. 32-34, 35).

Через неотримання Відповідачем копію зазначеної ухвали суду та матеріалів позовної заяви, що повернулися без вручення (а.с. 36-40), і неможливістю встановлення судом його місця проживання (перебування) ухвалою суду від 26.05.2021 р. змінено порядок розгляду справи, вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, зокрема Відповідача із застосуванням правових механізмів, передбачених статтею 128 ЦПК України, встановлено Відповідачеві новий строк для подання відзиву, призначено судове засідання на 15.06.2021 р. (а.с. 41-43).

У судове засідання 15.06.2021 р. сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлені, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 45-48).

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, залишивши їй прізвище « ОСОБА_4 » (а.с. 49).

Відповідач до суду також подав особисту заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 50).

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого.

З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 27.09.2014 р. сторони зареєстрували шлюб, Позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 »,що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 27.09.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 71, та копією цього свідоцтва (а.с. 9, 15).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, а саме: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24.02.2015 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 387 (а.с. 14).

Як зазначено Позивачем у позові та не спростовувалося Відповідачем, яким подано заяву про визнання позову (а.с. 50), спільне життя сторін не склалось, збереження ними сім`ї є неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін та їх дитини (а.с. 4).

Також суд бере до увагу, що про непроживання спільно сторін свідчить різна адреса їх проживання, зазначена в позовній заяві (а.с. 3) та яку сторони зазначили в згаданих вище заявах про розгляд справи без їх участі (а.с. 49, 50).

В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України).

За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України).

Зогляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін і ведення ними спільного господарства, небажання сторін примиритися та зберегти сім`ю, тому за таких встановлених обставин суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не має. При цьому суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

За правовою позицією, що неодноразово викладалася в постановах Верховного Суду, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (зокрема, постанови Верховного Суду від 08.11.2018 р. у справі № 569/458/18, від 11.11.2020 р. у справі № 369/7035/18 тощо).

Європейський суд з прав людини, практику якого суд застосовує як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), щодо права на приватне та сімейне життя неодноразово наголошував, на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя; відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні (зокрема, пункт 61 рішення ЄСПЛ від 29.04.2002 р. у справі «Прітті проти Сполученого Королівства», заява № 2346/02, пункт 126 рішення ЄСПЛ від 12.06.2014 р. у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії», заява № 56030/07).

Зважаючи на усе наведене, суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає наявними підстави для прийняття визнання позову Відповідачем та задоволення позову із залишенням Позивачеві її шлюбного прізвища з огляду на клопотання, викладене у заяві про розгляд справи без її участі (а.с. 49).

За імперативними приписами частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача стягуються судові витрати на користь Позивача. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» відносно повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до статей 180-183, 191 Сімейного кодексу України та керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 351-355, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), зареєстрований 27.09.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 71, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп.

Управлінню Державної казначейської служби України у Подільському районі міста Києва повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп., сплачений на підставі квитанції від 21.09.2020 р. № 1396862.

Рішення суду після набрання законної сили надіслати до Володарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Копії цього рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Макаренко