ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 680/44/21
Провадження № 22-ц/4820/741/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2021 року, суддя Олійник А.О., у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У січні 2021 року АТ «Акцент-Банк» (далі Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору б/н від 15.12.2019 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік. Підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає єдиний договір, укладений між Банком та ОСОБА_1 .

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 05.12.2020 року заборгованість ОСОБА_1 склала 25109,46 грн, з яких: 19192,76 грн - заборгованість за кредитом, 5916,70 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03.03.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов не врахував тієї обставини, що підписавши анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил надання послуг в Акцент-Банку, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання послуг Банку та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на офіційному сайті кредитної установи Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувався кредитом, а отже ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. На думку апелянта, не правильним є також висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з боржника процентів за користування кредитними коштами через непідписання ним Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, так як крім Умов та Правил надання банківських послуг позивачем також надано до суду паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому визначено всі умови кредитування. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Номер телефону на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено та зазначено особисто відповідачем в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «Акцент - Банк», яка підписана ОСОБА_1 . Посилався також на безпідставність висновку суду про те, що вказана у розрахунку позивача заборгованість за кредитом не є безспірною, оскільки на підтвердження правильності розрахунку Акціонерне товариства «Акцент-Банк» надало банківську виписку. Відповідач правильності вказаного розрахунку не спростував, заперечень до суду не подав.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідно до якої підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений та згоден, а також примірник якого відповідач отримав шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.a- ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підписавши анкету-заяву, відповідач зобов`язався виконувати умови та правила надання банківських послуг (а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява від 15 грудня 2019 року містить лише особисті дані ОСОБА_1 та не містить інформації про вид і характер банківських послуг, які АТ «Акцент-Банк» має надати клієнту. Також, анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування процентів, відомостей про отримання відповідачем кредитної картки. В анкеті-заяві зазначено лише про згоду позичальника з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо укладення між банком та відповідачем кредитного договору №SAMABWFC1, посилання на який міститься в розрахунку заборгованості та за яким позивач просить стягнути заборгованість. Стосовно наданого позивачем паспорту споживчого кредиту, суд вказав, що вказаний документи містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору та погодження його умов. Банк, стверджуючи, що відповідачу наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, не зазначив розмір наданого кредиту, такі ж відомості відсутні у матеріалах справи, як і докази видачі відповідачу кредитної карти, в той час як наданий розрахунок заборгованості по кредиту сам по собі не є належним доказом на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та розміру заборгованості відповідача за цим договором.

Висновок суду не є в повній мірі обґрунтованим з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві ОСОБА_1 від 15 грудня 2019 року відсутні дані щодо надання згоди останнього на встановлення процентної ставки.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту просив стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками нарахованими на кредит.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 грудня 2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті Банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Банку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування тощо.

В той же час, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 15 грудня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказане узгоджується з правовим висновком наданим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у вказаній Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Разом з тим, як вбачається з пояснень відповідача, які він надав у суді першої інстанції, останній визнав, що кредитними коштами Банку користувався та використану суму не повернув. Вказане також вбачається з виписки по руху грошових коштів згідно якої у період з 16 грудня 2019 року по 31 січня 2020 року відповідачем використано 16043,96 грн, в той час як повернуто Банку 1936 грн (а.с. 50-51). Таким чином, всього за період користування ОСОБА_1 грошовими коштами, останній фактично використав та не повернув Банку суму в розмірі 14107,96 грн (16043,96 - 1936), на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов хибних висновків, щодо недоведення позивачем факту надання відповідачу кредитних коштів.

Стосовно вимог Банку про стягнення заборгованості зі сплати відсотків, слід зазначити, що, оскільки нарахування спірних відсотків зумовлено Умовами та Правилами, які не підписані ОСОБА_1 і зміст яких сторони не узгоджували, тому посилання апелянта на неправомірну відмову суду першої інстанції у стягненні процентів на прострочену заборгованість є необґрунтованим.

З огляду на вищенаведені обставини колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, обґрунтовано відмовивши у стягненні з відповідача заборгованості за відсотками, не в повній мірі встановивши усі обставини справи, безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача суми фактично отриманих та неповернутих кредитних коштів в розмірі 14107,96 грн, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на паспорт споживчого кредиту, як на підставу стягнення процентів також є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Доводи Банку про те, що ОСОБА_2 підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима, оскільки відповідний порядок, що викладений в Умовах та правилах надання банківських послуг, відповідачем не підписано, відтак наявність цифрового підпису відповідача не має правового значення за даних обставин.

Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 01 січня2020 року (а.с. 11). Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (розділ 7).

У розділі 3 вказаного паспорту зазначено, що наведене обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено вище, заява-анкета підписана ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Вказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20-ц.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1181,11 грн (14107,96 грн х (25109,46 : 100% грн) х 2102 грн : 100% = 1181,11 грн). При зверненні до апеляційного суду апелянт сплатив 3153 грн, в той час як апеляційна скарга задоволена на 56,19% (14107,96 грн : (25109,46 грн : 100%)), тому з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на користь апелянта з відповідача підлягає стягнення 1771,67 грн судових витрат: (24,98%х 3153 грн = 1771,67 грн).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2021 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 14107 (чотирнадцять тисяч сто сім) грн 96 коп та 1181 (одна тисяча сто вісімдесят одна) грн 11 коп судових витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 1771 (одна тисяча сімсот сімдесят одна)грн 67 коп судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко