Справа № 352/922/19
Провадження № 2/352/48/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

Законний представник неповнолітніх позивачів ОСОБА_2 у травні 2019 р. звернулася до суду в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за законом після померлого батька дітей ОСОБА_9 , у якому просила:

1) визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 ;

2) визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/3 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 ;

3) визнати за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частку будинковолодіння АДРЕСА_1 ;

4) визнати за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частку будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.02.2020 р. до участі у розгляді справи залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

Заявлені вимоги позивачі обґрунтовували тим, що їх дід ОСОБА_10 та баба ОСОБА_11 були співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 , 1955 року побудови. Проте свідоцтво про право власності на вказане будинковолодіння видане виконавчим комітетом Загвіздянської сільської ради 27.05.2004 р. тільки на ім`я баби ОСОБА_11 . Будинковолодіння складається із житлового будинку А загальною площею 66,6 кв.м житловою площею 19,9 кв.м, стайні В, туалету Г, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, дійсна вартість становить 146777 грн. Крім того, відповідно до рішення виконкому Загвіздянської сільської ради народних депутатів № 60 від 16.12.1983 р., проекту забудови земельної ділянки, акту виносу меж земельної ділянки і розбивки будівель від 27.04.1984 р. дід ОСОБА_10 був забудівельником іншого будинковолодіння по АДРЕСА_1 , будівництво якого завершене, проте свідоцтво про право власності на яке дід не отримав. Нове будинковолодіння складається із житлового будинку А загальною площею 109,3 кв.м житловою площею 58,4 кв.м, каплички Б, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, огорожі № 3, криниці № 4, дійсна вартість становить 307814 грн. Дід ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, у тому числі на спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1 та на Ѕ частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом першої черги є батько позивачів ОСОБА_9 , баба ОСОБА_11 та інші діти померлого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , які є відповідачами у справі. Після смерті діда спадщину прийняв лише ОСОБА_9 шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном згідно ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.). Інші спадкоємці не заявили про свої спадкові права. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 баби ОСОБА_11 відкрилась спадщина на належну їй Ѕ частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яку прийняли ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Батько позивачів ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, у тому числі на 4/6 (1/2+1/6) частки старого будинковолодіння по АДРЕСА_1 та на будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Позивачі як неповнолітні діти померлого прийняли спадщину у порядку ч.4 ст.1268 ЦК України, крім того, подали заяви до нотконтори про прийняття спадщини у порядку ст.1269 ЦК України. Інший спадкоємець за законом першої черги - мама позивачів ОСОБА_2 у нотаріальному порядку відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь дітей. За таких обставин кожному із позивачів належить право власності на 1/3 частку будинковолодіння АДРЕСА_2 . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно державний нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Оскільки вони позбавлені можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, тому змушені звернутись до суду для захисту своїх прав на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_6 , який у травні 2020 р. досяг повноліття, представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1 не було спільною сумісною власністю їхніх батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; це будинковолодіння, 1955 року забудови, було особистою власністю матері ОСОБА_11 , яке вона успадкувала після смерті своїх батьків; батьки уклали шлюб у 1965 р., тому вказане будинковолодіння не могло бути побудоване у шлюбі батьками. Оскільки мама ОСОБА_11 була єдиним власником вказаного майна, після її смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та батько позивачів ОСОБА_9 належно прийняли спадщину, успадкувавши по 1/3 частині будинковолодіння. Нове будинковолодіння по АДРЕСА_1 було спільною сумісною власністю подружжя їхніх батьків, побудоване ними у шлюбі. Після смерті батька у 2000 р. належну йому Ѕ частину нового будинковолодіння успадкували у рівних частках мама та брат ОСОБА_9 , які проживали разом з померлим батьком. Мама стала власником ѕ частин будинковолодіння, а батько позивачів успадкував ј частину. Після смерті матері троє спадкоємців успадкували по ј частині. Таким чином, батько позивачів на час смерті був власником 1/3 частини старого будинковолодіння та Ѕ частини нового будинковолодіння. Тому позивачі після смерті батька успадкували кожен по 1/6 частині старого будинковолодіння та по ј частині нового будинковолодіння. Саме у таких частках відповідачі визнали заявлений позов та не заперечували щодо його задоволення у такому обсязі.

Відповідачка ОСОБА_8 у судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що старе будинковолодіння по АДРЕСА_1 на праві власності належало матері ОСОБА_11 , а нове будинковолодіння по АДРЕСА_1 батьки побудували разом у шлюбі. Вона не прийняла спадщину після смерті батьків та неї не претендує. Проти часткового задоволення позову не заперечувала.

Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що позиція органу опіки та піклування має узгоджуватись з позицією неповнолітніх дітей, в інтересах яких заявлено позов. Просила прийняти законне рішення в інтересах неповнолітніх позивачів.

Ухвалою суду від 09.09.2019 р. у державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. витребувано засвідчені копії спадкових справ, а саме: після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 . Надані нотаріусом засвідчені копії спадкових справ після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_9 долучені до матеріалів даної цивільної справи (а.с.92-125); за повідомленням нотаріуса спадкова справа після смерті ОСОБА_10 не заводилась.

Заслухавши вступне слово сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були батьками відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та батька позивачів ОСОБА_9 , були зареєстровані та проживали до смерті у будинковолодінні АДРЕСА_1 . Вказаної обставини сторони не заперечували.

Після одруження ОСОБА_11 з ОСОБА_10 , що мало місце 28.01.1965 р., останній перейшов проживати до дружини, поселившись у будинку її батьків, 1955 року побудови, тобто «прийшов у зяті». У цьому будинку народилися відповідачі та батько позивачів. Після смерті своїх батьків ОСОБА_11 успадкувала вказане будинковолодіння. Уже після смерті чоловіка, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Загвіздянської сільської ради від 25.10. 2000 р. ОСОБА_11 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Загвіздянською сільською радою 27.05.2004 р., та 27.05.2004 р. зареєструвала своє право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Вказані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: свідоцтвом про одруження, копія якого міститься на а.с.37; технічним паспортом, копія якого міститься на а.с.15-18; копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.21), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ (а.с.22).

Вказане будинковолодіння станом на час реєстрації за ОСОБА_11 права власності згідно свідоцтва про право власності складалось із житлового будинку А площею 66,1 кв.м, сараю В, огорожі № 1. На даний час згідно технічного паспорту будинковолодіння складається із житлового будинку А загальною площею 66,6 кв.м житловою площею 19,9 кв.м, стайні В, туалету Г, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2. Згідно довідки спеціаліста з інвентаризації (а.с.19) загальна площа будинку збільшилась на 0,5 кв.м, а площа забудови господарської будівлі - сараю В збільшилась на 0,6 кв.м у зв`язку з перерахунком площ. Дійсна вартість на даний час становить 146777 грн.

Суд вважає необґрунтованим твердження сторони позивача про те, що спірне будинковолодіння згідно із записами у погосподарських книгах було спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Жодних доказів на підтвердження статусу будинковолодіння як спільного майна подружжя, крім довідки виконкому Загвіздянської сільської ради від 02.02.2017 р. № 270 (а.с.38), сторона суду не надала. Вказану у даній довідці обставину, що згідно із записом у погосподарській книзі за 1996-2000 р. виконкому сільської ради за померлим ОСОБА_10 значиться спірне будинковолодіння, суд оцінює критично з огляду на те, що будинковолодіння формально рахувалось за ОСОБА_10 як за головою сім`ї, який вважався головою даного господарства.

Судом встановлено, що дід позивачів ОСОБА_10 був забудівником нового будинковолодіння АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення виконкому Загвіздянської сільської ради народних депутатів № 60 від 16.12.1983 р. ОСОБА_10 дозволено забудову земельної ділянки та будівництво нового будинку на старому місці, він виготовив план та проект забудови земельної ділянки (а.с.23-24), виділену ОСОБА_10 земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку 27.04.1984 р. винесено в натурі та виконано розбивку будівель, що підтверджується відповідними актом і схемою (а.с.25 також зв.ст.).

Будівництво нового будинковолодіння АДРЕСА_3 фактично було завершене у 1991 р., що підтверджується технічним паспортом, копія якого міститься на а.с.11-14, однак, свідоцтво про право власності на нього ОСОБА_10 не отримав, право власності на вказане нерухоме майно не зареєстроване.

При цьому суд враховує наступне.

Статею 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначалося, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Відповідно до п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р., реєстрації підлягали всі будинки та домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та були розташовані в межах міст і селищ міського типу.

Жодною інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у сільських населених пунктах.

Закон України «Про власність» від 07.02.1991 р. також не передбачав обов`язкової державної реєстрації права власності.

За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до вимог ст.22 КпШС України, чинного на час будівництва нового будинковолодіння і його завершення, майно, нажите подружжям за час шлюбу, було його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користувалося рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічна норма містилася у ст.16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 р., згідно якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, належало їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулювалось цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, згідно якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, у рамках розгляду даної справи суд враховує правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 15.06.2020 р. у справі № 636/4052/18, щодо презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Оскільки презумпція спільності права власності подружжя діда і баби позивачів на будинковолодіння АДРЕСА_3 жодним з них за життя спростована не була, суд вважає необґрунтованим твердження сторони позивача про те, що вказане нерухоме майно було особистою власністю ОСОБА_10 , та приходить до висновку, що воно було спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Відповідних до даних технічного паспорту (а.с.11-14) спірне будинковолодіння АДРЕСА_3 складається із житлового будинку А загальною площею 109,3 кв.м житловою площею 58,4 кв.м, каплички Б, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, огорожі № 3, криниці № 4. Дійсна вартість на даний час становить 307814 грн. (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_10 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10) відкрилась спадщина на належну йому Ѕ частину спірного будинковолодіння по АДРЕСА_3 , яку у порядку ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) прийняли дружина померлого ОСОБА_11 та його син ОСОБА_9 у рівних частках, однак, своїх спадкових прав не оформили. ОСОБА_11 стала власником ѕ частин будинковолодіння, а батько позивачів ОСОБА_9 успадкував ј його частину.

Обставина щодо фактичного вступу вказаних спадкоємців у володіння спадковим майном підтверджується даними, які містяться у довідці виконкому Загвіздянської сільської ради від 02.02.2017 р. № 270 (а.с.38).

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого (ст.529 ЦК УРСР).

Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9) ОСОБА_11 відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме на: спірне будинковолодіння № НОМЕР_1 та ѕ частини спірного будинковолодіння АДРЕСА_3 .

Спадщину прийняли троє спадкоємців за законом першої черги - діти померлої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , які у передбачений законом строк подали до Тисменицької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 93-94, 102). Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 прийняли спадщину у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, після смерті ОСОБА_11 батько позивачів ОСОБА_9 успадкував 1/3 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 , ставши власником Ѕ частини нового будинковолодіння (ј після смерті батька + ј після смерті матері); інші спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували кожен по 1/3 частині будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України).

До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини.

Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_9 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8), відкрилась спадщина на належні йому 1/3 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як неповнолітні діти померлого прийняли спадщину у порядку ч.4 ст.1268 ЦК України, крім того, подали заяви до нотконтори про прийняття спадщини у порядку ст.1269 ЦК України (а.с. 105, 107). Інший спадкоємець за законом першої черги - матір позивачів ОСОБА_2 у нотаріальному порядку відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка (а.с.106).

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно та відмовою нотаріуса у видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом позивачі позбавлені можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. За кожним позивачем слід визнати право власності на 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_4 .

Вирішуючи питання про визнання права власності на нерухоме майно або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов'язаний у необхідних випадках зазначити у резолютивній частині рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою це рішення, усіх співвласників нерухомого майна та їх частки таким чином, щоб у сукупності усі частки складали одну цілу майна, а з метою запобігання виникненню неясності при виконанні рішення у його резолютивній частині зазначаються усі складові нерухомого майна, описані у технічній документації.

Тому суд, застосовуючи усі норми матеріального права, які підлягають застосуванню, вирішує також питання про право на спадщину відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За кожним з відповідачів слід визнати право власності на 1/3 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 .

На підставі наведеного, відповідно до ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), 1216, 1218, 1220, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270 ЦК України, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за законом задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_5 , право власності на 1/6 (одну шосту) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 146777 грн., що складається із житлового будинку А загальною площею 66,6 кв.м житловою площею 19,9 кв.м, стайні В, туалету Г, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_9 .

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_5 , право власності на ј (одну четверту) частину будинковолодіння АДРЕСА_3 загальною вартістю 307814 грн., що складається із житлового будинку А загальною площею 109,3 кв.м житловою площею 58,4 кв.м, каплички Б, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, огорожі № 3, криниці № 4, у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_9 .

Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_5 , право власності на 1/6 (одну шосту) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 146777 грн., що складається із житлового будинку А загальною площею 66,6 кв.м житловою площею 19,9 кв.м, стайні В, туалету Г, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_9 .

Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_5 , право власності на ј (одну четверту) частину будинковолодіння АДРЕСА_3 загальною вартістю 307814 грн., що складається із житлового будинку А загальною площею 109,3 кв.м житловою площею 58,4 кв.м, каплички Б, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, огорожі № 3, криниці № 4, у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_9 .

У решті позову відмовити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 146777 грн., що складається із житлового будинку А загальною площею 66,6 кв.м житловою площею 19,9 кв.м, стайні В, туалету Г, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_11 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 , право власності на ј (одну четверту) частину будинковолодіння АДРЕСА_3 загальною вартістю 307814 грн., що складається із житлового будинку А загальною площею 109,3 кв.м житловою площею 58,4 кв.м, каплички Б, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, огорожі № 3, криниці № 4, у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_11 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , жительки АДРЕСА_6 , право власності на 1/3 (одну третю) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 146777 грн., що складається із житлового будинку А загальною площею 66,6 кв.м житловою площею 19,9 кв.м, стайні В, туалету Г, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_11 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , жительки АДРЕСА_6 , право власності на ј (одну четверту) частину будинковолодіння АДРЕСА_3 загальною вартістю 307814 грн., що складається із житлового будинку А загальною площею 109,3 кв.м житловою площею 58,4 кв.м, каплички Б, огорожі № 1, Ѕ воріт № 2, огорожі № 3, криниці № 4, у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_11 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_6 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_7 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представники позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

ОСОБА_1 , АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21, .

Відповідачі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

ОСОБА_4 , АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

ОСОБА_8 , АДРЕСА_8 .

Представник відповідача: ОСОБА_5 , м. Івано-Франківськ, вул. Гаркуші, 2 офіс 1.

Повне судове рішення складено 24.05.2021 р.

Суддя М.М.Хоминець