ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/1583/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Херсон

номер справи: 654/1583/20

номер провадження: 22-ц/819/826/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Автонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року у складі судді Сіянко В.М. в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зміну способу стягнення та розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

13 травня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення суду про стягнення аліментів, відповідач є платником аліментів на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини доходів відповідача. Але відповідач неналежним чином виконував свій обов`язок, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. З посиланням на ст. 196 СК України позивачка просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 312819,09 грн.

Також позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання двох дітей у розмірі по 2500 грн на кожну дитину, оскільки вважає, що відповідач, як особа яка працевлаштована у Польщі, незважаючи на її необізнаність його реальних доходів, має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж сплачує на даний час, а саме біля 2 200 грн. на двох дітей, що є абсолютно недостатньою сумою для нормального забезпечення дітей найнеобхіднішим. Крім того, збільшився законодавчо встановлений мінімум аліментів на дитину відповідного віку з 30% до 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Судом постановлено: Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 14 вересня 2016 року по 31 січня 2020 року в розмірі 35441 (тридцять п`ять тисяч чотириста сорок одну) гривню 51 копійку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , просить рішення суду в частині стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 35441 грн. 51 коп. скасувати та відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не оцінив докази, надані представником відповідача на доведення обставин відсутності заборгованості по аліментам, а отже підстав для стягнення пені. Зазначає, що дійсно в період з моменту стягнення аліментів за рішенням суду і по лютий 2018 року не мав можливості надавати відповідні квитанції про сплату аліментів, оскільки перебував за межами України, а розрахунок виконавця щодо визначення розміру заборгованості по аліментам, в порушення вимог п. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу відповідача за місцем його реєстрації не надсилався. Посилається на те, що надані копії квитанції про сплату коштів на отримання дітей позивачкою не визнавалися, судом до уваги не прийняті, проте клопотання про витребування таких доказів з банку судом не було розглянуто. Зазначає, що у цій справі відповідачем доводилося про відсутність заборгованості по аліментам, проте доводи не прийняті судом. Посилається також на відсутність вини, як складової для настання відповідальності, мотивуючи тим, що кошти на утримання дітей надсилав, тобто вжив всіх необхідних заходів щодо сплати аліментів, а наявність його вини у заборгованості, яка не відповідає дійсним обставинам справи, не доведена.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. Зазначила, що дії державного виконавця щодо складання довідки про відсутність заборгованості були предметом розгляду за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця та судовим рішенням, яке набрало чинності визнано неправомірними дії державного виконавця щодо складання довідки розрахунку по аліментам. Надані представником відповідача копії квитанції не свідчать про сплату аліментів. Представник позивача пояснила, що позивачка визнає факто того, що деякі грошові кошти надходили, але для погашення кредитних зобов`язань.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в силу принципу диспозитивності, колегія суддів в іншій частині судове рішення не переглядає.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 14.09.2016 року і до досягнення ними повноліття.

На підставі рішення суду видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Голопристанському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач аліменти на утримання дітей сплачує нерегулярно, станом на січень 2020 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 35441,51 грн.

Суд першої інстанції при вирішенні спору врахував, що відповідач неналежно виконує покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, оскільки сплачує стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, та дійшов висновку про наявність, передбачених статтею 196 СК України, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів.

Суд зазначив, що враховує, що Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до статті 196 СК України. Зокрема, частину першу викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Таким чином, оскільки розмір пені, нарахований позивачкою у сумі 312 819 грн. 09 коп. за період з 14 вересня 2016 року по січень 2020 року, перевищує розмір заборгованості по аліментам, суд вважав за необхідне стягнути пеню у розмірі, який дорівнює 100 відсотків заборгованості, тобто 35 441,51 грн.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 (провадження № 61-15422св20) зазначено, що: "оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, провадження № 14-192цс18; від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18, провадження № 61-18142св19. Тобто, у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20) зроблено висновок, що "спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні".

Разом з тим, відповідачем розмір заборгованості по аліментам, у встановленому законом порядку, не оспорений. Колегія суддів критично відноситься до позиції представника відповідача щодо не надсилання державним виконавцем довідки розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 , за місцем його реєстрації, який з 2016 року знаходиться за кордоном, для можливості його оскарження. Так, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 довіреність на представництво його інтересів та про наявність такої довідки (розрахунку-заборгованості) представник відповідача була достовірно обізнана з серпня 2020 року (а.с.62), проте жодних дій для оскарження не було вчинено.

З неоспореного розрахунку заборгованості (а.с.15) вбачається, що в період з 14 вересня 2016 року по лютий 2018 року боржником аліментів не сплачено.

Крім того, судом першої інстанції у справі № 654/3974/18 за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця встановлено, що державним виконавцем приєднані до виконавчого провадження копії квитанцій без будь-яких печаток та підписів, викладені іноземною мовою, та не містять відомості, які надають підстави для встановлення обставин сплати грошових коштів в рахунок перерахування аліментів, а отже зроблено висновок що дії державного виконавця щодо складання довідки розрахунку щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 за період з 01.09.2016 по 01.02.2018 суперечать законодавству. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 07.02.2019 (з урахуванням ухвали про виправлення описки в даті постановлення) дії державного виконавця щодо складання довідки розрахунку по аліментам щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 за період з 01.09.2016 по 01.02.2018 визнані неправомірними та зобов`язано державного виконавця здійснити перерахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 за період з 01.09.2016 по 01.02.2018.

Наведене спростовує доводи представника відповідача про те, що за період з 14.09.2016 року по лютий 2018 року відповідачем сплачувалися аліменти.

Надані представником відповідача копії квитанції з перекладом не свідчать, що кошти перераховувалися ОСОБА_2 в рахунок сплати аліментів. Крім того, майже регулярна щомісячна сплата аліментів відповідачем лише з березня 2018 року, через банківський рахунок на картку ОСОБА_3 з позначкою «аліменти», не свідчить про належне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів з вересня 2016 року до березня 2018 року.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи представника відповідача, а саме про відсутність заборгованості по аліментам, та про відсутність вини відповідача (яка може бути при наявності заборгованості), є взаємовиключними.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , в установленому законом порядку, не оспорений розрахунок заборгованості по аліментам, отже існує наявність такої заборгованості.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає відстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками, згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Проте, представник відповідача, посилаючись на відсутність вини в наявності заборгованості по аліментам, такі обставини належними та допустимими доказами не довела.

Доводи апеляційної скарги про не наведення в тексті рішення розрахунку пені по аліментам, а обмеження її розміру 100% заборгованості, не спростовують правильності висновків суду, які ґрунтуються на положеннях статті 196 СК України і відповідачем іншій розмір не спростований.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не надають підстав для скасування рішення суду в оскарженій частині, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Склярська

Судді Л.В. Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови суду складено 27 травня 2021 року.

Суддя І.В.Склярська