КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 362/5166/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6772/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Лебідь-Гавенко Г.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року,

встановив:

у жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 10 889 грн. 69 коп., посилаючись на те, що між сторонами 26 січня 2015 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору станом на 26 серпня 2020 року утворилась заборгованість, яка складається з 5 867 грн. 43 коп. заборгованості за тілом кредиту, 401 грн. 65 коп. заборгованості за відсотками за прострочення виконання зобов`язання, а також 4 620 грн. 61 коп. пені.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 26 січня 2015 року було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредитний ліміт на картковий рахунок. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо внесення коштів на погашення кредиту, в результаті чого виникла заборгованість, яка складається з 5 867 грн. 43 коп. заборгованості за тілом кредиту, 401 грн. 65 коп. заборгованості за відсотками за прострочення виконання зобов`язання, а також 4 620 грн. 61 коп. пені. За таких обставин просив суд стягнути на його користь заборгованість в розмірі 10 889 грн. 69 коп. та судовий збір в розмірі 2 102 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. Однак, в повному обсязі з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 висловив бажання отримати кредит та власним підписом засвідчив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами обслуговування кредитних карток «Універсальна».

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 шляхом заповнення Анкети-заяви 26 січня 2015 року уклав з ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», договір про надання банківських послуг (а.с.12). Зі змісту даної Анкети-заяви вбачається, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку та погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, в ході розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені ОСОБА_1 , а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Разом з тим, позивачем не зазначено в якій саме редакції діяли Умови та Правила та Тарифи на день укладення договору з ОСОБА_1 , а надані Умови та Правила та Тарифи підпису відповідача не містять.

При зверненні до суду першої інстанції представником позивача у додатках до позовної заяви було зазначено про надання копії наказу банку про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, яка діяла на момент підписання відповідачем заяви.

Разом з тим, твердження представника банку про те, що надана до суду першої інстанції роздруківка (скріншот) електронного документу з назвою « Об актуализации Условий и Правил предоставления банковских услуг для » (а.с.52) є наказом банку про затвердження наданих до суду Умов та правил надання банківських послуг, також є безпідставними, а вказана роздруківка не може вважатись належним доказом по справі. Підстави вважати, що позивачем доведено, що відповідачу ОСОБА_1 було запропоновано конкретні Умови та правила надання банківських послуг, витяг з яких надано до суду першої інстанції, відсутні.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, надані до суду першої інстанції витяги з них не можуть розглядатись як складова частина укладеного між сторонами договору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за прострочення виконання зобов`язання та пені свідчить про недоведеність позовних вимог в цій частині.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

З наданої до суду першої інстанції Анкети-заяви відповідача неможливо встановити, що між сторонами була погоджена сплата відсотків та пені за прострочення виконання зобов`язання, про що судом першої інстанції було зроблено вірний висновок.

Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту з підстав ненадання доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач надав до суду Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, а також виписку по картковому рахунку за період з 26 січня 2015 року по 01 березня 2020 року.

Разом з тим, суд першої інстанції надану виписку по рахунку у сукупності з розрахунком заборгованості та іншими доказами, які було подано до позовної заяви, не дослідив та дійшов помилкового висновку, що матеріалами справи не підтверджено факт встановлення відповідачу кредитного ліміту та користування відповідачем цими коштами.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 .

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом використання відповідачем кредитних коштів.

Подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року (справа № 200/5647/18).

Крім того, матеріали справи містять Довідку, з якої вбачається які картки були видані відповідачу та строк їх дії (а.с.10).

З виписки по рахунку відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він користувався наданими йому картками шляхом використання кредитних коштів в межах кредитного ліміту та поповнення картки власними коштами (а.с.61-65). Старт карткового рахунку відповідає даті укладення договору про надання банківських послуг - 26 січня 2015 року.

З вказаної виписки вбачається що відповідач користувався виданою йому карткою № НОМЕР_1 в період з 25 травня 2016 року по 24 грудня 2017 року без використання кредитних коштів. 26 грудня 2017 року відповідачу було видано нову картку № НОМЕР_2 та встановлено на неї кредитний ліміт в розмірі 4 000 грн. (а.с.61).

Також надана виписка свідчить про те, що відповідачем було використано кредитні кошти шляхом зняття готівки в банкоматі 27 грудня 2017 року в розмірі 2 079 грн. 97 коп. та 1 872 грн. Крім того, виписка свідчить про використання ОСОБА_1 кредитної картки для розрахунків в магазинах на суму в розмірі 26 грн., а також переказу коштів на іншу свою картку на суму 360 грн. 88 коп. Всього відповідачем було використано кредитних коштів на суму 2 468 грн. 85 коп., а на погашення сплачених коштів шляхом перерахування коштів на кредитну картку з іншої картки та шляхом автоматичного зарахування банком сплачено 3 608 грн. 86 коп.

Посилання позивача на те, що тіло кредиту становить 5 867 грн. 43 коп. спростовується матеріалами справи, а зарахування банком до тіла кредиту відсотків за користування коштами, комісій та штрафних санкцій є безпідставним.

Враховуючи те, що розмір фактично отриманих та використаних позичальником коштів не перевищує розмір зарахованих, підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту також відсутні.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції недоведеності видачі відповідачу кредитної картки та використання кредитних коштів, не відповідає встановленим обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити в цій частині, виклавши мотивувальну його частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді