Справа № 146/1098/20
Провадження № 22-ц/801/1202/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 рокуСправа № 146/1098/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Панасюка О. С., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс "Зелена долина" про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис),

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс "Зелена долина" на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області, постановлену у цій справі 06 квітня 2021 року, в смт. Томашпіль суддею цього суду Скаковською І. В., зі складанням її повного тексту 09 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року Приватне акціонерне товариство "Продовольча компанія "Поділля" (далі ПАТ "Продовольча компанія "Поділля") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс "Зелена долина" (далі ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина") про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

24 березня 2021 року, до початку розгляду справи по суті, ПАТ "Продовольча компанія "Поділля" подало до суду першої інстанції заяву про відмову від позову (а. с. 132-133).

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року прийнято відмову позивача від позову, зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Томашпільському районі повернути ПАТ "Продовольча компанія "Поділля" з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 3153 грн, провадження у справі закрито.

Не погодившись із постановленою ухвалою в частині повернення судового збору, ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина", посилаючись на невірне застосування норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати в цій частині.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ПАТ "Продовольча компанія "Поділля" зазначила, що оскаржувану відповідачем ухвалу вважає законною, а тому просить апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, позивач просив апеляційну скаргу залишити без руху та надати апелянту строк для усунення недоліків, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Вимоги позивача про залишення апеляційної скарги без руху з підстав несплати судового збору за її подачу є безпідставними, оскільки у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір (п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 373/34/18-ц та 27 січня 2021 року у справі № 761/27177/14-ц зазначено, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Оцінивши доводи відзиву про те, що вимогами цивільного процесуального закону не передбачено можливості оскарження ухвали про закриття провадження в частині повернення судового збору, апеляційний суд вважає їх без підставними, оскільки за приписами п. 13 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 3 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжних доручень № Р01027052, № Р01027051, № Р01027050 від 28 жовтня 2020 року ПАТ "Продовольча компанія "Поділля" сплатило 6306, 00 грн судового збору за звернення до суду з позовом у цій справі.

За таких обставин, оскільки у справі закрито провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 142 ЦПК України, дійшов вірного висновку про наявність підстав для повернення на користь ПАТ "Продовольча компанія "Поділля" з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви, а саме 3153, 00 грн.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 131/511/18.

Доводи апеляційної скарги апеляційним судом відхиляються, оскільки вони зводяться до помилково тлумачення п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», зокрема вказаною нормою передбачено право повернення усієї суми судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі, водночас вона містить виняток щодо здійснення такого повернення в разі закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову, яке має відбуватись в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс "Зелена долина" залишити без задоволення, ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

М.М. Якименко

Текст постанови виготовлено 27 травня 2021 року.