Ухвала

27 травня 2021 року

м. Київ

справа № 188/482/20

провадження № 61-8019ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційного Банку «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційного банку «ПриватБанк», назву якого замінено на АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 2 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. ОСОБА_2 не виконував взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснював щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 листопада 2017 року. Позивач вважав, що ОСОБА_1 , як спадкоємець, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначено: с. Брагинівка, Дніпропетровська область, 52705. 15 серпня 2018 року позивачем направлена претензія кредитора до Петропавлівської державної нотаріальної контори. 26 жовтня 2019 року позивачем було отримано відповідь Петропавлівської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 12 вересня 2019 року до спадкоємця ОСОБА_1 направлено лист претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2011 року становить - 76 454,80 грн, яка складається з: 2 733,67 грн - заборгованість за кредитом; 73 721,13 грн - заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , спадщину після померлого спадкодавця не прийняла.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2020 року скасовано. У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено з інших мотивів.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам частини другої статті 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.

АТ КБ «ПриватБанк» у травні 2021 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових сум визначається сумою, яка стягується.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 76 454,80 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Крім того, суди попередніх інстанцій визнали цю справу малозначною.

Так, Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2020 року розгляд цієї справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, враховуючи предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір, а тому за відсутності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення, ухвалені у цій справі, не підлягають касаційному оскарженню.

Разом із цим, зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик