29.03.2021 Єдиний унікальний номер 205/8536/20
Номер провадження 2/205/627/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2020 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 23 червня 2005 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 23 червня 2005 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, між нею та Банком становлять договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Заявою підтверджується факт, що відповідач була повністю проінформована про умови кредитування у АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), що діяли станом на момент підписання заяви.

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000,00 грн. зі сплатою 3% в місяць за користування кредитом.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав, надав відповідачу кредит. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, відповідач зобов`язання за Договором не виконала.

У зв`язку з зазначеними порушеннями умов Договору виникла заборгованість, яка станом на 30 червня 2020 року складає 105 519,44 грн., з яких: 409,44 грн. заборгованість за тілом кредиту, 103 871,48 грн. заборгованість за відсотками, 1 238,52 грн. нарахована пеня.

На підставі викладеного, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 23 червня 2005 року у розмірі 2 524,15 грн., з яких: 409,44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 217,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 896,91 грн. нарахована пеня, а також судові витрати по справі.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. письмово просив розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримав. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час, дату, місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що 23 червня 2005 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 23). Відповідно до вказаної заяви відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг і тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомлена та згодна, які надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в неї виникла заборгованість, яка станом на 30 червня 2020 року складає 2 524,15 грн., з яких: 409,44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 217,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 896,91 грн. нарахована пеня.

Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та простроченими відсотками суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 15-22), відповідач користувалася кредитними коштами, наданими Банком.

Окрім того, у заяві, яка була підписана ОСОБА_1 , сторони погодили визначення базової процентної ставки за кредитом у розмірі 3% в місяць.

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 409,44 грн. та простроченими відсотками у розмірі 1 217,80 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованою пенею суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками, стягнути нараховану пеню у розмірі 896,91 грн. Однак, у позові підстави нарахування пені в розмірі 896,91 грн. не зазначені, сума нічим не обґрунтована і не підтверджена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за Договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 26-31), як невід`ємної частини Договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафів і пені, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про відповідальність несвоєчасне погашення кредиту у вигляді пені, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованою пенею не підлягають задоволенню через необґрунтованість та недоведеність.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № б/н від 23 червня 2005 року у загальному розмірі 1 627,24 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 409,44 грн., заборгованості по простроченим відсотками у розмірі 1 217,80 грн., та їх відсутність для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за нарахованою пенею.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 355,09 грн. (1 627,24 грн. х 2 102 грн. : 2 524,15 грн.).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 526, 549, 551, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 80, 81, 141, 247, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 23 червня 2005 року станом на 30 червня 2020 року в розмірі 1 627 (одна тисяча шістсот двадцять сім) гривень 24 копійки, з яких: 409,44 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1 217,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 355 (одна тисяча триста п`ятдесят п`ять) гривень 09 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Остапенко