ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року

м.Харків

справа № 642/3093/20

провадження № 22-ц/818/1175/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Хорошевського О.М.

суддів колегії: Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря - Пузікової Ю.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року, постановлене суддею Вікторов В. В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про стягнення матеріальної допомоги, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) на його користь матеріальну допомогу у сумі 349 900 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати належних сум за кожен день прострочення починаючи з 09.05.2020 по день ухвалення рішення по справі; стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 01.11.1995 р. по 08.05.2020 р. ОСОБА_1 працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України на інженерних посадах, зокрема останньою посадою, яку він обіймав була посада інженера з радіонавігації та радіолокації групи ОО АРЛК служб систем навігації та спостереження. 08.05.2020 р. наказом від 06.05.2020 р. №103/о позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Позивачу належало виплати в день звільнення з боку відповідача матеріальну допомогу передбачену п. 6.25.4 Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками 349 900,00 грн. із розрахунку: 17 495,00 грн. (посадовий оклад) x 20 (макс. кількість посадових окладів належних для виплати), що підтверджується довідкою від 22.05.2020 р. №22.1-12/117/20. Вказаної виплати відповідач у день звільнення не зробив, у зв`язку з чим у відповідності до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України відповідач має додатково сплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу у сумі 349 900,00 грн. Стягнуто із Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних сум за період з 09.05.2020 р. по 20.10.2020 р. в сумі 133815,36 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування дійсних обставин справи просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що представник відповідача не був повідомлений належним чином, в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення судової повістки на 20.10.2020 року.

Судом не було надано належної оцінки поняттю власних коштів підприємства, про які йшлось у п. 14.1 КД та відсутності фінансової можливості підприємства здійснювати додаткові (понад ті, що передбачені законодавством) виплати за колективним договором, що передбачені зокрема розділом 6 Колективного договору (далі - КД).

В матеріалах справи наявна довідка № 22.1-12/117/20 від 22.05.2020, яка була підписана т.в.о. директора Харківського РСП Украероруху, в якій ОСОБА_1 (позивача) було повідомлено про складне фінансове становище в підприємстві та відсутність коштів, з урахуванням п. 14.1 Колективного договору. Але судом не було надано належної оцінки поняттю власних коштів підприємства, про які йшлось у п. 14.1. КД.

Окрім цього в своєму відзиві на позовну заяву Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (відповідачем) було зазначено, що у зв`язку з непередбачуваними та непереборними подіями, що відбулися незалежно від волі та бажання підприємства, обставинами, які могли та можуть поставити під загрозу життя чи нормальні умови існування людей, а саме: критичною епідемічною ситуацією на території України та у світі, у зв`язку із закриттям з 17.03.2020 пунктів пропуску через державний кордон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення згідно з рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», введеним у дію указом Президента України від 13.03.2020 № 87, а також з огляду на вжиття аналогічних або подібних заходів у більшості країн Європи та усього світу в Україні суттєво знизилася інтенсивність авіаперельотів над територією України та, як наслідок, попит в отриманні аеронавігаційних послуг.

Відповідно до п.З розділу 1 Положення, власний капітал - це різниця між активами і зобов`язаннями підприємства. Активи - це ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому. Зобов`язання - заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

У свою чергу за І півріччя 2020 року збитки підприємства відповідача збільшились до рівня 881 813 млн. грн., у той час як прибуток взагалі відсутній. Дана інформація є офіційною та міститься на сайті Украероруху.

Тож, відповідно до зазначеного вище, фінансова спроможність підприємства не може визначатись лише наявністю коштів на рахунку підприємства.

Судом було використано оціночну категорію «достатності/недостатності» власних грошових коштів у підприємства, що не відображає реальну фінансову картину та здатність підприємства здійснювати додаткові виплати, а навпаки призводить до хибного враження про те, що на рахунках підприємства наявні власні кошти.

Фінансовий результат від операційної діяльності є збитковим, і цей збиток спричинений в першу чергу, введенням карантинних обмежень, зменшенням кількості авіаперельотів, а також невиконанням авіакомпаніями своїх зобов`язань перед Украерорухом по сплаті відповідних платежів за надані послуги.

Таким чином, операційна діяльність Украероруху, яка забезпечує основну частку його доходу є збитковою, а тому не може забезпечити наповненість власного капіталу. Отже, станом на І квартал 2020 року, а також станом на поточну дату власних коштів в Украерорусі не вистачає навіть для забезпечення обов`язкових платежів (податків, заробітної плати) та функціонування Украероруху в цілому.

Однак, задля виконання п. 6.25 КД, відповідно до якого на підприємстві діє Програма соціального захисту та у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація наразі не може здійснювати ці виплати у повному обсязі однак гарантує надання матеріальної допомоги на умовах відстрочки.

Адміністрацією Украероруху разом з профспілковими організаціями спільно напрацьовані зміни до КД (зареєстровані 28.05.2020 в Управлінні соціального захисту населення Бориспільської міської ради).

Відповідно до змін, внесених до колективного договору, для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15.06.2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у відповідних розмірах, однак, виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною.

Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: «1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору)».

Тобто, зважаючи на викладене вище, адміністрація підприємства відповідача не відмовляється здійснювати виплати матеріальної допомоги, однак, зважаючи на брак коштів, пропонує певну розстрочку такої виплати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що судом перевірено розрахунки надані позивачем, такі розрахунки є арифметично вірними. Контрозрахунок відповідачем не надавався, отже, середній заробіток позивача за кожен робочий день складає 1 194,78 грн./роб.день, тобто сума середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача складає 133 815,36 грн. (а.с. 9-15, т. 2). Суд не взяв до уваги посилання відповідача на те що виплати, передбачені Колективним договором не входять до структури заробітної плати, а відповідно на них не поширюються вимоги ст. 117 КЗпП України, такі доводи не мають правового обґрунтування, оскільки ані в ч. 1 ст. 117 КЗпП України, ані в рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 р. не йде мова про затримку виплати заробітної плати. Посилання відповідача на обставини непереборної сили не береться судом до уваги, оскільки такі обставини не підтверджено сертифікатом Торгово-промислової палати України, зі змісту фінансових документів відповідача вбачається лише погіршення фінансового стану підприємства порівняно з іншими звітними періодами, а не неможливість виконання зобов`язань.

Судова колегія повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 з 01.11.1995 р. по 08.05.2020 р. працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с. 12-13, т. 1).

08 травня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (ч. 1 ст. 38 КЗпП України) згідно наказу від 06.05.2020 р. № 103/о (а.с. 14, т. 1).

Відповідно до довідки за вих. № 22.1-12/117/20 від 22 травня 2020 року, виданої т.в.о. директора Харківського РСП Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, - посадовий оклад, згідно штатного розпису Харківського РСП Украероруху на дату звільнення з посади інженера з радіонавігації та радіолокації групи ОО АРЛК служб систем навігації та спостереження 08.05.2020 року ОСОБА_1 (наказ про звільнення від 06.05.2020 р. №103/о) складає: 17 495 грн. на місяць. - стаж роботи ОСОБА_1 в Харківському РСП з 01.11.1995 по 08.05.2020 складає 24 роки; - згідно п. 6.25.4 Колективного договору розмір матеріальної допомоги складає: 349 900 грн. (а.с. 15, т. 1)

В зазначеній вище довідці відповідач посилається на те, що у зв`язку зі складним фінансовим станом підприємства та відсутністю наявних коштів, з урахуванням п. 14.1. Колективного договору, підприємство не має можливості виплатити відповідну матеріальну допомогу (а.с. 15, т. 1).

Таким чином, в день звільнення відповідач не виплатив позивачу матеріальну допомогу передбачену п. 6.25.4 Колективного договору.

Вказані обставини, на підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не підлягають доказуванню, оскільки не заперечуються і визнаються сторонами у справі.

Наказом по Украероруху вих. № 197 від 16 березня 2020 року на підприємстві установлено початок простою з 18 березня по 31 травня 2020 року, який пролонговано на підставі наказу підприємства вих. № 410 від 27 травня 2020 року в період з 01 червня по 15 липня 2020 року (а.с. 137-138, 140, т. 1).

Крім того, на підставі наказу відповідача № 245 від 10 квітня 2020 року по підприємству в період з 10 липня 2020 року змінено істотні умови праці всім працівникам Украерорух, а саме, встановлено неповний робочий час 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2020 рік, починаючи з 10 липня 2020 року (а.с. 141, т. 1).

З наданих відповідачем копій листів авіакомпаній МАУ, WINDROSE, Азур Ейр Україна та інших вбачається, що авіакомпанії перед Украерорухом порушують питання щодо погіршення їх матеріального становища внаслідок введення карантину та надання їм відстрочки за надані послуги (а.с. 146-147, 151-152, 154, 157, 160, 163-164, 167-168, 170-171, т. 1)

На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру № 2 від 18 березня 2020 року Украерорух прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства (а.с. 134-136, т. 1).

20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції п.6.25.4 колективного договору, за змістом якої у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад. 2) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад (а.с. 124-130, 131-133, т. 1).

При цьому зазначено, що виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору).

Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання.

Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги за умови виплати на основі договору між працівником та адміністрацією.

Пунктом 6.25.4 Колективного договору укладеним між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (в редакції, що діяла станом на 08.05.2020 р.), передбачено, що при звільнені працівників пенсійного віку за власним бажанням, яких при прийомі на роботу в Підприємство була оформлена пенсія, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: - при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 10 років 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; - за кожний повний рік роботи понад 10 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожен рік. В цілому, максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів.

Відповідно до Протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру №2 від 18 березня 2020 року прийнято рішення щодо здійснення лише обов`язкових виплат, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства (а.с.134-136).

20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції п. 6.25.2 колективного договору, відповідно до якого встановлено порядок здійснення виплат матеріальної допомоги.

Оскільки, ОСОБА_1 звільний з роботи з 08 травня 2020 року, зміни до колективного договору на трудові правовідносини за його участі не поширюються.

Відповідно до ст. 5. Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно із ч. 3 ст. 13 КЗпП колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, провадиться в день звільнення.

Оскільки, п. 6.25.2 колективного договору гарантовано право позивача на виплату матеріальної допомоги при звільнення у визначених розмірах та наявності залишку грошових коштів на рахунках ДП «Украерорух», суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення вимог в частині стягнення матеріальної допомоги при звільненні у розмірі 349900,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування і виплата грошової допомоги при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію не входить до складу заробітної плати та не передбачена нормами КЗпП України колегія суддів не приймає, оскільки виплата матеріальної допомоги передбачена п.6.25.2 колективного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову КМУ № 1554 «Про затвердження методики оцінки вартості майна під час приватизації» від 12.10.2000 року, в якій визначено поняття власних коштів, колегія суддів не приймає, оскільки дана Методика встановлює порядок оцінки вартості майна, що підлягає приватизації.

Разом з тим, згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 оголошено карантин та інші заходи збереження здоров`я людей в умовах епідеміологічної ситуації.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29 липня 2020 року, підтверджено настання істотної зміни обставин, які унеможливлюють виконання умов колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками, зареєстрованого управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради 11 лютого 2015 року у період настання карантинних обмежень (з 16.03.2020 року) та протягом 6 місяців після їх завершення.

Колегія суддів враховує Постанову КМУ від 11 березня 2020 року № 211, якою оголошено карантин, а також віднесення карантину до форс-мажорних обставин, та вищевказаний висновок Торгово-промислової палати України від 29 липня 2020 року як належні та допустимі докази на підтвердження відсутності вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробіткуза час затримки розрахунку є помилковим.

Заперечення відповідача про те, що висновок Торгово-промислової палати України є неналежним доказом, оскільки вказаний висновок не є висновком судової експертизи та, крім того, зазначений документ не є сертифікатом, що засвідчує форс-мажорні обставини колегія суддів відхиляє, зазначивши наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до п. 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Відповідно до п. 3.3 вказаного Регламенту сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до п. 6.13 вказаного Регламенту сертифікат після його внесення до Єдиного реєстру сертифікатів форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підписується першим віце-президентом або віце-президентом Торгово-промислової палати України, відповідно - президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної торгово-промислової палати та уповноваженою особою, яка приймала рішення про засвідчення форс-мажорних обставин. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної торгово-промислової палати.

Поданий відповідачем висновок Торгово-промислової палати України від 29.07.2020 р. відповідає вимогам та містить всі необхідні реквізити, передбачені Регламентом, та є належним доказом, що засвідчує обставини, дія яких унеможливлює виконання договірних зобов`язань протягом певного періоду часу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, про скасування рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку сум при звільненні з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині; в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити судовий збір у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року - змінити, скасувавши в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки належних йому сум за період з 09.05.2020 по 20.10.2020 у розмірі 133815,36 грн. та розподілу судових витрат.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь Держави судовий збір у сумі 3499,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 601,17 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М.Хорошевський.

Судді І.В.Бурлака.

В.Б. Яцина.

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2021 року.