РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Пилипенко О. С.

(Справа № 285/5226/20, провадження у справі № 2/0285/31/21)

розглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції у спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» (далі - ТзОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ»)про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» де просив: визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення від 17 липня 2018 року; поновити його на роботі на посаді завантажувача-вивантажувача (кабельних матеріалів) відділу логістики; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначає, що він з 10.01.2017 по 18.07.2018 працював в ТзОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» на посаді завантажувача-вивантажувача (кабельних матеріалів) відділу логістики. 26 червня 2018 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу строком на три роки, після чого відповідач звільнив його згідно наказом від 17 липня 2018 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, якій ним було отримано лише 25.01.2019.

Позивача посилаючись на те, що оскільки відповідач в порушення вимог ст. 119 КЗпП звільнив його з посади, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав заяву про застосування судом строків позовної давності. Заява обґрунтована тим, що позивач пропустив визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України місячний строк, якій потрібно рахувати з 25.01.2019 (дата отримання наказу), без поважних причин.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а також визнати пропущений місячний строк з поважних причин.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити.

Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 10.01.2017 був прийняти на роботу в ТзОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» на посаду завантажувача-вивантажувача (кабельних матеріалів) відділу логістики (а.с.17)

Згідно наказу ТзОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» №1 691-к/тр від 17.07.2018 року ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п.3 ст. 36 КзпПУ (вступ працівника на військову службу) з 18.07.2018 року /а.с.67/. Копію наказу про звільнення ОСОБА_3 отримав 25.01.2019 року, чого в судовому засіданні сторони не заперечували.

26 червня 2018 року позивач уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового, сержантського (старшинського) складу строком на п`ять років (а.с.18).

Згідно частини другої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою ст. 119 КЗпП.

Відповідно до частини третьої статі 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зі змісту вказаної вище норми трудового законодавства випливає, що для вирішення питання про наявність прав та гарантій, передбачених нею, правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни дії особливого періоду, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності особливого періоду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі№ 635/3123/17(провадження № 61-11875св18).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій,а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чиз моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду,а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботуі функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Як слідує зі змісту частини третьої статті 119 КЗпП України, поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду контракту, строку на який його було укладено, а тільки зазначає умову, що такі гарантії надаються особі в разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а саме: під час мобілізації, на особливий період.

Рішень про демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, особливий період не закінчився, а отже, на позивача поширювались гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України.

Таким чином, суд доходить до висновку, що у відповідача не було правових підстав для звільнення позивача з посади на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Щодо строків звернення до суду.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 (з відповідними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснив, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Укожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

На обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду, позивач надав суду докази, які свідчать про те, що він перебував у складі Збройних Сил України: з 31.01.2019 по 09.03.2019, з 05.08.2019 по 10.01.2020, з 26.02.2020 по 22.03.2020 та з 29.05.2020 по 03.12.2020 брав участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях; з 28.05.2019 по 16.07.2019 приймав участь у бригадних навчаннях с. Старичі Львівської області. (а.с. 26,27,103)

Такі докази свідчать про обставини, які створювали труднощі для своєчасного звернення позивача до суду, та наявність підстав для поновлення останньому строку звернення до суду з даним позовом. Зокрема, позивач на час звільнення і до звернення з позовом до суду перебував на військовій службі не за місцем проживання, брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а тому з урахуванням особливостей проходження військової служби був обмежений у вільних діях та у можливостях вчасно скористатися своїм правом на судовий захист порушених прав. Отже, причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом є поважними.

Доводи представника відповідача про те, що позивач ОСОБА_3 в червні 2020 вже звертався до Житомирського районного суду Житомирської області з таким позовом і його позовну заяву ухвалою суду від 08.07.2020 було повернуто йому в зв`язку з не усуненням недоліків, суд до уваги не приймає, оскільки, позивач не знав і не міг знати, на якій стадії розгляду його справа, в зв`язку з тим, що з 29.05.2020 по 03.12.2020 брав участь брав участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що підтверджується копією довідки №2293/убд від 07.12.2020. (а.с.27)

За змістом ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного розрахунку: 709 х 525,42 грн (де 709 - кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на роботі, тобто дату ухвалення судового рішення, а 525,42 грн - середньоденний заробіток позивача на посаді, виходячи із виплат за останні два повністю відпрацьовані місяці роботи, а саме квітень-травень 2018 року.

Таким чином, до виплати ОСОБА_3 підлягає 372 522 (триста сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 74 коп. за період з 18.07.2018 по 20.05.2021

Оскільки справляння і сплата податків та обов`язкових платежів є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК, суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Оскільки позивач був звільнений від оплати судового збору в частині при подачі позову про поновлення на роботі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 587,84 грн, а також на користь позивача понесені останнім витрати на сплату судового збору в розмірі 908 грн.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» (, вул. Садова, 4 с. Оліївка Житомирського району Житомирської області) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» №1 691-к/тр від 17 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_3 за пунктом 3 частини 1 статті 36 КзпПУ з 18 липня 2018 р.

Поновити ОСОБА_3 на посаді завантажувача-вивантажувача (кабельних матеріалів) відділу логістики в товаристві з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2018 р. по 20.05.2021 р. в розмірі 372 522 (триста сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 74 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді завантажувача-вивантажувача (кабельних матеріалів) відділу логістики в товаристві з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» допустити до негайного виконання.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір в розмірі 908 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» на користь держави судовий збір в розмірі 5 587 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн. 84 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2021 року.

Головуючий