Справа № 591/7476/17
Провадження № 2/591/287/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, 3-ті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Замостянська-5Ж», ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування п. 2 рішення Сумської міської ради №2904-МР від 21 грудня 2017 року

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до Сумської міської ради в якому просив визнати право спільної сумісної власності на дворову вбиральню, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що Сумська міська рада не визнає за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на допоміжне приміщення багатоквартирного будинку дворову вбиральню, яке виникло у нього в момент придбання квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому позивач ОСОБА_1 змінює позовні вимоги та просить суд визнати незаконним та скасувати п. 2 рішення Сумської міської ради №2904-МР від 21 грудня 2017 року, яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :06:019:0105. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Сумською міською радою передано у приватну власність 3-й особі земельну ділянку разом з існуючою на ній капітальною спорудою дворової вбиральні ОСББ «Замостянська -5Ж». Водночас, вказана споруда є допоміжним приміщенням житлового будинку, в якому квартиру має позивач. Вважає, що підтвердження права власності на такі допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, так як його квартира не обладнана туалетною кімнатою, позбавлення позивача права користування дворовою вбиральнею фактично обмежує його право користування за основним її призначенням як житло і дає йому право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить суд його задоволити.

Представник відповідача Сумської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував, вважає, що відсутні підстави для визнання незаконним та скасувати п. 2 рішення Сумської міської ради №2904-МР від 21 грудня 2017 року, яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :06:019:0105 так як оскаржуване рішення прийняте в межах повноважень СМР. Також пояснив суду, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 у власність чи у користування нікому не передавалась.

3-тя особа: ОСОБА_2 , його представник - адвокат Кузченко Т.М. в судовому засіданні проти позову заперечували і пояснили суду, що відсутні підстави визнати незаконним та скасувати п. 2 рішення Сумської міської ради №2904-МР від 21 грудня 2017 року, яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :06:019:0105.

Голова Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Замостянська-5Ж» - Кравченко Я.О. надав суду клопотання про слухання справи у його відсутність.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного:

Судом встановлено, що Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано незаконним та скасовано п. 2 рішення Сумської міської ради №2904-МР від 21 грудня 2017 року, яким ОСОБА_2 передана у власність земельна ділянка з кадастровим номером :06:019:0105.

Постановою Сумського апеляційного суду від 18.04.2019 року рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Верховний Суд постановою від 18.12.2019 року скасував рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 18.04.2019 року по справі № 591/7476/17-ц та направив справу на новий розгляд до Зарічного районного суду м. Суми, вказавши на те, що судами попередніх інстанцій не наведено підстав для визнання пункту 2 рішення Сумської міської ради від 21 грудня 2017 року № 2904-МР недійсним, ні з підстав невідповідності його вимогам чинного законодавства, ні з підстав порушення визначеної законом компетенції Сумської міської ради; не встановлено, чи є спірне приміщення нежитловим, чи використовувалося воно як самостійний об`єкт нерухомості, а відтак чи є допоміжним; ОСОБА_1 обґрунтовує підставу для визнання пункту 2 рішення Сумської міської ради від 21 грудня 2017 року № 2904-МР незаконним тим, що на земельній ділянці (кадастровий номер :06:019:0105) розміщена будівля, капітальний ремонт якої проведено ОСББ «Замостянська-5Ж», доказів, або будь-яких інших фактичних даних щодо права користування зазначенню земельною ділянкою не наводить.

Відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (частина 5 статті 411 ЦПК України).

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

При цьому законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Такі висновки підтверджуються Рішенням Конституційного Суду України, а саме, у Рішенні від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_4 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), у якому зазначив, що, аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і та ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року у справі №14-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Отже, за результатами дослідження матеріалів справи, з урахуванням висновків, що містяться у постанові Верховного суду від 18.12.2019 року, позивач ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами, що спірне приміщення є допоміжним.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що на території виділеної ОСОБА_2 земельної ділянки розташована дворова вбиральня «И», яка відображена на схематичних планах земельної ділянки багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проте доказів щодо права користування зазначеною земельною ділянкою матеріали справи не містять.

Департамент забезпечення ресурсних платежів на адвокатський запит повідомив, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 у власність чи у користування нікому не передавалась.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 12 ЦПК України.)

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Враховуючи викладене, судом при повторному розгляді справи не встановлено підстав для визнання пункту 2 рішення Сумської міської ради від 21 грудня 2017 року № 2904-МР недійсним, ні з підстав невідповідності його вимогам чинного законодавства, ні з підстав порушення визначеної законом компетенції Сумської міської ради.

Таким чином, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 11-13, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської міської ради, 3-ті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Замостянська-5Ж», ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування п. 2 рішення Сумської міської ради №2904-МР від 21 грудня 2017 року -відмовити в зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 червня 2021 року.

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО