РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді: Ванівського Ю. М.

за участі секретаря судового засідання Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівенергозбут», ПрАТ «Львівобленерго» в особі Львівських міських електричних мереж (Франківський район), треті особи: ЛКП «Вулецьке», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перерахунок заборгованості з електропостачання та припинення послуг з електропостачання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовними вимогами про зобов`язання ТзОВ «Львівенергозбут», ПрАТ «Львівобленерго» здійснити перерахунок заборгованості та анулювати заборгованість у період з 2001 р. до 05.02.2014 р. та періоди з 12.01.2017 і до припинення послуг електропостачання. Крім того, просить припинити надання послуг з електропостачання.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що місце реєстрації ОСОБА_1 постійного проживання являється квартира за адресою : АДРЕСА_1 . Однак тривалий час проживає із своєю сім`єю за іншою адресою у м. Львів.

Окрім ОСОБА_1 у квартирі по АДРЕСА_1 зареєстровані діти покійної дочки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), її онуки: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). У час відсутності ОСОБА_1 у квартиру самовільно проникає, без реєстрації проживання ОСОБА_3 (колишня спів жителька ОСОБА_2 )

ОСОБА_2 перебуває у Львівській установі виконання покарань № 19, що підтверджується довідкою №322 від 01.11.2018р. ОСОБА_5 знаходиться у розшуку, точне її проживання не відоме, за останніми даними вивезена батьком у Польщу.

По смерті дочки, ОСОБА_1 переоформлено договір про користування електроенергією №1728-101 від 05.02.2014р. з ПАТ «Львівобленерго».

05.02.2014р. у квартирі по АДРЕСА_1 встановлено лічильник №13114665, особовий рахунок: НОМЕР_1 .

У 2017 р. позивачці стало відомо, що у ПАТ «Львівобленерго» за нею числиться заборгованість з 2001р. на суму 9621.17 грн. згідно розрахунку заборгованості та особовому рахунку № НОМЕР_1 , або 10653,79 грн. згідно Довідки по споживанню електроенергії від 22.06.2016р.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Львівобленерго» заключено договір у лютому 2014 р. до цього часу вона не являлась споживачем послуг у квартирі по АДРЕСА_1 , а також у розрахунках заборгованості міститься розбіжності щодо кількості спожитої електроенергії.

12.01.2017 р. ОСОБА_1 звернулась в ЛКП «Вуличне» із заявою про розірвання договору №1728-101 та з проханням скласти акт обстеження системи електроопалення, яке вийшло з ладу 10.01.2017 р.

02.03.2017 р. та 05.12.2017 р. позивачка звернулася ЛМЕМ «Львіобленерго» із заявою розірвання договору №1728-101. З цього часу ОСОБА_1 не споживає електроенергію та не здійснює оплати.

У травні 2019 р. позивачка, отримавши попередження, дізналася, що відповідачі ТОВ «Львівенергозбут» та ПРАТ «Львівобленерго» самовільно без підписання належної заяви-приєднання (Згідно постанови НКРЕКП «про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 р. №312) надають ОСОБА_1 послуги постачання та розподілу електричної енергії та змінили особовий рахунок на НОМЕР_2 .

14.11.2018 р. на особовий рахунок НОМЕР_2 , невідомо ким здійснено оплату на суму 250, 26 грн.

У серпні 2019 р. ОСОБА_1 звернулася зі скаргою щодо бездіяльності відповідачів ТОВ «Львівенергозбут» та ПРАТ «Львівобленерго» по неприпиненні послуг з електропостачанням. Остання вважає, що лічильник несправний та непридатний для використання, оскільки в квартирі знищена вся електропроводка, а лічильник облікує споживання електроенергії.

На підставі вищевикладеного, так як Відповідачі ТОВ «Львівенергозбут» та ПРАТ «Львівобленерго» грубо порушують права споживача ОСОБА_1 на належне отримання послуг, вибір, відмову чи зміну постачальника послуг нехтуючи нормою вчиненого законодавства, що стосується договірного врегулювання правовідносин, просить позов задоволити.

16 грудня 2019 року на адресу суду поступив відзив від ТзОВ «Львівенергозбут», який мотивований тим, що позовна вимога про зобов`язання Відповідачів здійснити перерахунок заборгованості та анулювати заборгованість у періоди: з 2001р.до 05.02.2014р. та період з 12.01.2017р. до дня припинення послуг з електропостачання є незаконною, необґрунтованою та безпідставною з огляду на таке:

Відповідно до рішення Франківського районного суду м.Львова від 20.12.2017 р. у справі №465/1530/16-ц, суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь ПАТ «Львівобленерго» 9 621 (дев`ять тисяч шістсот двадцять одна) грн. 17 коп. боргу за спожиту електроенергію на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ПАТ «Львівобленерго» № НОМЕР_3 в ОПЕР в Філії-ЛОУ ПАТ «Державний Ощадний банк України», МФО: 325796, код за .

Згідно з мотивувальною частиною рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2017 р. у справі №465/1530/16-ц, судом у цій справі було встановлено, що свої зобов`язання в частині своєчасної оплати за спожиту електроенергію відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , не виконали, борг за спожиту електроенергію за період з 01.08.2014 р. по 01.11.2017 р. становить 9 621,17 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за спожиту електричну енергію.

Позовна вимога про зобов`язання Відповідачів припинити надання послуг з електропостачання є незаконною, необґрунтованою та безпідставною з огляду на таке:

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивачці було надано відповідь, у якій повідомлено, що станом на 01.01.2018 р. за особовим рахунком № НОМЕР_1 існує заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 9 621,17 грн., яка стягнута рішенням суду від 20.12.2017р., а тому, у відповідності до п. 6 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. №1357 (чинні на час виникнення спірних правовідносин) (далі ПРРЕЕ),у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживч зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Враховуючи наведене, позовна вимога про зобов`язання Відповідачів припинити надання послуг з електропостачання є незаконною, необґрунтованою та безпідставною, оскільки Позивачка не оплатила заборгованості за спожиту електричну енергію, яка була стягнута рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2017р. у справі №465/1530/16-ц, залишок якої на день подання відзиву складає 9 245,78 грн.

На підставі вищивикладеного, просить відмовити в задоволенні позову.

17 грудня 2019 року на адресу суду поступив відзив на позовну заяву від представника ПАТ «Львівобленерго», який за своїм змістом є ідентичний до відзиву ТОВ «Львівенергозбут».

23 грудня 2019 року від позивачки на адресу суду поступила відповідь на відзив, яка мотивована тим, що Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2017 р. у справі №465/1530/16-ц має лише часткове відношення до справи.

21 жовтня 2019 року електропостачання фактично припинилося та позивачці надано акт №591678, про збереження пломб вузла обліку, а тому, на думку останньої, заперечення щодо відмови у припиненні надання послуг є безпідставними.

Крім того, наявність заборгованості і є підставою для відключення від електропостачання.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

28 лютого 2020 року від позивачки на адаресу суду поступила відповідь на відзив ТОВ «Львівенергозбут», яка мотивована тим, що ОСОБА_1 не укладала договору про постачання електричної енергії, не підписувала заяв-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії, не здійснювала оплати рахунків. Крім того, не доведено факту споживання електроенергії.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

04 березна 2020 року на адресу суду поступили заперечення від ТОВ «Львівенергозбут», які мотивовані тим, що позивачкою не надано доказів, що нею не споживалася електрична енергія, а також і той факт, що остання не проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Більше того, факт споживання електричної енергії зафіксований особовим рахунком № НОМЕР_2 системи розподілу. На підставі вищевикладкного, просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивачки надав пояснення аналогічні за змістом до позовної заяви та відповіді на відзив. Просив задоволити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представники ТОВ «Львівенергозбут» та ПРАТ «Львівобленерго» просили відмовити повністю в задоволенні позову за безпідставністю.

Представник ЛКП «Вулецьке» в судове засідання не з`явився, однак 18 лютого 2020 року на адресу суду поступила заява, про розгляд справи без їхньої участі. Щодо прийняття рішення посилаються на розсуд суду.

В судове засідання треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак, на підставі ст. 223 ЦПК України, таке неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до вимог ч. 1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно судового наказу №2н-838/10, виданого 26.01.2011 року Франківським районним судом м. Львова, визначено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ТАТ «Львівобленерго» заборгованість у розмірі 1212,54 грн. боргу за період з 10.01.2005 р. по 10.03.2009 р.

04.05.2014 року старшим державним виконавцем Франківського відділу виконавчої служби ЛМУЮ відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного рішення суду.

Так, ОСОБА_1 укладено договір про користування електроенергією №1728-101 від 05.02.2014 р. з ПАТ «Львівобленерго». Цього ж дня у квартирі по АДРЕСА_1 встановлено лічильник №13114665, особовий рахунок: НОМЕР_1 .

Отже, у ПАТ "Львівобленерго" за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований побутовий абонент, особовий рахунок якого № НОМЕР_1 .

Згідно довідки від 15.10.2015 року, виданої ПАТ «Львівобленерго» споживачем ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 в повному обсязі оплачено збитки у розмірі 1212,54 грн. та відшкодовано судові витрати у розмірі 55,5 грн.

12.01.2017 р. ОСОБА_1 звернулась в ЛКП «Вуличне» із заявою про розірвання договору №1728-101 та з проханням скласти акт обстеження системи електроопалення, яке вийшло з ладу 10.01.2017 р.

Відповідно до рішення Франківського районного суду м.Львова від 20.12.2017 р. у справі №465/1530/16-ц, суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь ПАТ «Львівобленерго» 9 621 (дев`ять тисяч шістсот двадцять одна) грн. 17 коп. боргу за спожиту електроенергію на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ПАТ «Львівобленерго» № НОМЕР_3 в ОПЕР в Філії-ЛОУ ПАТ «Державний Ощадний банк України», МФО: 325796, код за .

Згідно з мотивувальною частиною рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2017 р. у справі №465/1530/16-ц, судом у цій справі було встановлено, що свої зобов`язання в частині своєчасної оплати за спожиту електроенергію відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , не виконали, борг за спожиту електроенергію за період з 01.08.2014 р. по 01.11.2017 р. становить 9 621,17 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за спожиту електричну енергію.

Згідно довідки з місця поживання та про склад сімї`ї і прописки в будинку АДРЕСА_1 , власником якого є міська рада, зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Згідно відповіді ПрАР «Львівобленерго» віл 03.01.2018 року, станом на 01.01.2018 р. за особовим рахунком позивачки №1728-101 існує заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 9621, 17 грн, яка існує на підставі вищевказаного рішення суду, а тому, у відповідності до п.6 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 №1357 (чинні на момент виникнення спірних правовідносин), у разі розірвання договору та остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію.

27.08.2019 року ОСОБА_7 звернулася до ПрАТ «Львівобленерго» із заявою про розірвання договору та припинення постачання електроенергії.

03.09.2019 року ПрАТ «Львівобленерго» повідомило позивачку про те, що з разі звільнення приміщення або остаточно припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи про намір припинити дію договорів та здійснити проплату боргів.

Так, згідно акту приймання-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії за особовим рахунком № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , у період з вересня по жовтень 2019 року фактичний обсяг спожитої електричної енергії в розмірі 217 кВт/год. споживачем ОСОБА_1 за вищевказаною адресою.

Отже, судом встановлено, що позивачка використовувала електроенергію за вищевказаною адресою.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018 № 2454-VIII житлово-комунальними послугами, у тому числі, є послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення твердих побутових відходів тощо).

Керуючись, ст. 12 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

У відповідності до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з ст.19 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст.20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59 цс 13, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги передбачений також з положення ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, які передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст.6, ст. ст.627,630 ЦК України та ст. ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110 цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів України.

Отже, доводи позивача щодо не укладання договору не звільняють її від сплати коштів за надані послуги.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а отже споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Так, позивачем не надано до суду доказів, спростування наявності заборгованості за надані послуги з електропостачання та використання таких.

Відповідно до п. 38 Правил користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 енергопостачальник зобов`язується забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором.

Відповідно до п. 42 ПКЕЕН побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно із п.19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.

Відповідно до п. 20 ПКЕЕН, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до п.6 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 №1357 (чинні на момент виникнення спірних правовідносин), у разі розірвання договору та остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію.

Так, відповідно до п.5.5.2 (16) «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затвердженого постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року побутовий споживач, крім прав, визначених пунктом 5.5.1 цієї глави, має право не пізніше ніж за 20 робочих днів до припинення користування електричною енергією на об`єкті споживача письмово повідомити електропостачальника, оператора системи та постачальника послуг комерційного обліку про розірвання договорів та розрахуватися за електричну енергію, включаючи день виїзду.

Так як у позивачки наявний борг за надані комунальні послуги, суд бере до уваги доводи відповідачів.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За вимогами статтей 12,80,81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно за ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, так як доводи, наведені позивачем не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81,258, 259, 263, 265,354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_8 до ТзОВ «Львівенергозбут», ПрАТ «Львівобленерго» в особі Львівських міських електричних мереж (Франківський район), треті особи: ЛКП «Вулецьке», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перерахунок заборгованості з електропостачання та припинення послуг з електропостачання,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_7 , іпн НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» () в особі Львівських міських електричних мереж (Франківський район), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 23;

Треті особи:

Львівське комунальне підприємство «Вулецьке», , що розташоване за адресою: м. Львів, Братів Тимошенків, 2а;

ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 01 червня 2021 року.

Суддя Ванівський Ю.М.