ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» травня 2021 року м. Херсон

Справа № 766/981/18

Провадження № 22-ц/819/949/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарЛитвиненко В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Никифорова Є. О. від 19 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, уточненим в ході розгляду справи, посилаючись на те, що 14 липня 2016 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «GEЕLY» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 55 кілометрі автодороги Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю марки «Фольцваген Каді» державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, в результаті чого завдані матеріальні збитки на суму 199 202,20 грн, що підтверджується проведеною експертом незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку.

29 червня 2017 року слідчим Олешківського ВП Говокаховського ВП ГУНП в Херсонській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року встановлено, що відповідач вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна, тобто вину відповідача, однак провадження у справі закрив на підставі ст. 38 КУпАП.

Позивач зазначав, що внаслідок ДТП, його сину ОСОБА_3 завдано тілесні ушкодження, а саме: забій шийного відділу хребта, синці обличчя, струс головного мозку, що призвело до короткочасного розладу здоров`я. На лікування сина він витратив 14 554,44 грн.

Зазначає, що він отримав нервовий стрес, пережитий під час наїзду транспортного засобу відповідача. У зв`язку з лікуванням сина порушено звичний його спосіб життя, завдано моральні страждання. Згідно акту судово-психологічного дослідження № 113-2017 від 29 січня 2017 року, розмір заподіяної йому моральної шкоди, виходячи з сумарного стресового еквіваленту при грубих діях ОСОБА_1 , становить 64 000 грн.

До негативних наслідків ДТП, він відніс також те, що поніс додаткові витрати на послуги відвантаження автомобіля після ДТП в розмірі 2 450 грн, на проведення експертиз в розмірі 1 300 грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «СК «Українська страхова компанія». Страхова сума за шкоду, завдану майну потерпілих за полісом АЕ № 5499781 становить 50 000 грн.

18 липня 2016 року, разом з повідомленням про настання події, яка в подальшому визнана страховим випадком, на бланку страховика він подав останньому заяву про страхове відшкодування.

02 листопада 2016 року страховику надано всі документи, необхідні для визнання випадку страховим та визначення розміру страхового відшкодування.

Страховик не здійснив йому виплату страхового відшкодування, обґрунтовуючи відмову порушенням строків звернення до нього з заявою про виплату страхового відшкодування, не з`явився для визначення шкоди, тому зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи у розмірі 1 300 грн.

ПрАТ «СК «Українська страхова компанія» прострочено виконання грошового зобов`язання на суму 50 000 грн, тому, виходячи з розрахунку процентів встановленого індексу інфляції в сумі 32 798,32 грн, трьох відсотків річних від простроченої сумі в розмірі 4 688,52 грн, витрат на лікування в сумі 1 454 грн, загальна сума боргу становить 88 940,84 грн.

ОСОБА_1 , станом на 04 вересня 2019 року не відшкодовані йому матеріальні збитки в розмірі 149 000 грн та моральна шкода в розмірі 64 000 грн.

З урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просив суд: стягнути на його користь з ПрАТ «СК «Українська страхова компанія» суму страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн, інфляційні втрати в сумі 32 798,32 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 4 688,52 грн, витрати на лікування 1 454,44 грн, витрати на проведення експертизи автомобіля в сумі 1 300,00 грн; з ОСОБА_1 149 202,20 грн у якості відшкодування матеріальних збитків та 64 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_2 1 527,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 181 129,47 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_2 484,87 грн судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 131,36 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність рішення суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що підписи, виконані ОСОБА_1 у позові-1 та у позові-2 не є схожими і, скоріше за все, є різними, що, відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України, є порушенням умови прийнятності такої позовної заяви; суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 17 вересня 2020 року, в частині вирішення питання про подальший розгляд справи зі стадії розгляду справи по суті, не дотримався вимог абз. 1 ч. 12 ст. 33 ЦПК України та мав привести судовий процес у відповідність до процесуального закону та вирішити питання про розгляд справи зі стадії підготовчого засідання; суд, в межах справи не мав повноваження вирішувати питання про прийнятність позову-3, оскільки при цьому необхідно було здійснити нову реєстрацію, присвоїти новий номер справи, здійснити автоматизований розподіл, тощо; дотримання ОСОБА_2 встановленої законом процедури мало б для останнього цілком справедливі та чітко окреслені законом інші наслідки прийняття до розгляду позову-3 компетентним судом і стало б підставою для залишення позову-1 і позову-2 без розгляду; у суду були наявні правові та фактичні підстави для залишення позовної заяви після відкриття провадження у справі без руху у зв`язку з недотриманням позивачем вимог п. 2, 3, 6-10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, що переслідувало б легітимну мету, мало б наслідком повернення та подальше здійснення судового процесу у відповідності до формалізованої правової процедури; з огляду закінчення підготовчого засідання, позов-3 не підлягав би прийняттю судом та мав би розцінюватися як відмова позивача від позовної вимоги до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків; наявні в матеріалах справи висновки експертів є неналежними та недопустимими доказами: надані їх копії, при цьому не зазначено де знаходяться оригінали, вони складені російською мовою, тоді як процесуальні документи в суді повинні складатися державною мовою, експерти у своїх висновках не зазначили, що обізнані про кримінальну відповідальність; суд несправедливо відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи; з метою встановлення істини є необхідним призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, яка стане доказом на підтвердження чи спростування обставин справи, що підлягають доказуванню; ОСОБА_2 не зазначав та у встановленому порядку та строки не надав доказів, на підставі яких можливо встановити правомірність володіння ним автомобілем у день та безпосередньо у момент скоєння ДТП і суд безпідставно прийняв новий доказ довіреність, копія якої не направлялася йому для відома та викладення своєї позиції з даного питання; ОСОБА_1 сам постраждав внаслідок ДТП, втратив свій автомобіль, отримав ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим лікувався, умислу в його діях не було, кримінальне провадження щодо цього факту закрито, інші обтяжуючі обставини відсутні, що вказує на недотримання судом вимог розумності і справедливості та судової практики при встановленні розміру моральної шкоди, яка не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Громов Ю. А., представник Страхової компанії в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату і час розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у їх відсутність в порядку ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника адвоката Верещаки О. М., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Справа переглядається у межах законності рішення суду щодо задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що власник транспортного засобу, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, отже, позивач, як законний володілець автомобіля марки «Фольцваген Каді» д.н. НОМЕР_2 вправі вимагати від винної в спричиненні ДТП особи відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження (знищення) вказаного автомобіля.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 14 липня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілей: «GEЕLY», під керуванням ОСОБА_1 та Фольцваген, під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобіль Фольцваген отримав механічні пошкодження.

Вказані обставини встановлені постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ці обставини під час розгляду даної справи доказуванню не підлягають /т. 1 а. с. 16-17/.

Разом з тим, ОСОБА_1 не посилався на обставини і докази, які б спростовували його вину у вчиненні ДТП, а отже і заподіянні збитків позивачу.

Внаслідок ДТП автомобіль «Фольцваген Каді» було пошкоджено, а пасажир автомобіля, син позивача - ОСОБА_3 , 2001 р.н., отримав тілесні ушкодження у вигляді забою шийного відділу хребта, синців обличчя, струсу головного мозку, які призвели до короткочасного розладу здоров`я, що підтверджується, висновком судово-медичної експертизи, випискою з медичної карти стаціонарного хворого №197131, відповідно до якої ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» у період з 14 липня 2016 року по 21 липня 2016 року, в тому числі у зв`язку з отриманими у ДТП травмами /т. 1 а. с. 13-14, 77-79/.

Згідно квитанцій про оплату ліків, витрати позивача на лікування постраждалого в ДТП сина становлять 1 454,44 грн /т. 1 а. с. 38/.

В момент вчинення ДТП, відповідальність власника транспортного засобу «GEЕLY» д. н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , застрахована, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5499781 ПрАТ «СК «УСС», строк дії полісу встановлений з 15 жовтня 2015 року по 14 жовтня 2016 року, страховий ліміт за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 100 000,00 грн, майну потерпілого 50 000,00 грн, франшиза 500,00 грн /т. 1 а. с. 73, 108/.

Згідно звіту автотоварознавчого дослідження № 118 від 24 листопада 2016 року, розмір матеріального збитку, завданого позивачу, становить 199 202,20 грн, що дорівнює вартості транспортного засобу на момент ДТП, відновлювальний ремонт автомобіля становить 282 308,49 грн /т. 1 а. с. 40-72/.

Відповідно до звіту № 1001-1 від 15 вересня 2016 року, складеного на замовлення ПрАТ «СК «Українська страхова компанія», розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 становить 229 910,00 грн, що відповідає ринковій вартості автомобіля на момент ДТП; вартість відновлювального ремонту автомобіля 265 235,10 грн /т. 1 а. с. 111-140/.

Згідно акту судово-психологічного дослідження № 113-2017 від 29 січня 2017 року, розмір заподіяної ОСОБА_2 моральної шкоди, внаслідок отримання його сином ушкодження здоров`я виходячи з сумарного стресового еквіваленту становить: при грубих діях ОСОБА_1 - 64 000 грн; при необережності 32 000 грн; при прямому умислі 128 000 грн /т. 1 а. с. 6-8/.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «УСС», ліміт відповідальності якої за заподіяну матеріальну шкоду становить 50 000 грн, 500 грн (франшиза), а непокрита страховкою відповідальність винної особи ОСОБА_1 , у межах позовних вимог ОСОБА_2 , вирішених судом, становить 149 202,20 грн, колегія суддів частково погоджується з висновком суду у зазначеній частині, виходячи з наступного.

Згідно договору купівлі-продажу від 02 квітня 2018 року ОСОБА_4 продав автомобіль «Фольцваген Каді» д.н. НОМЕР_2 за вартістю 20 000 грн (п. 3.1).

Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольцваген Каді» перевищує його ринкову вартість, його відновлювальний ремонт є економічно недоцільним.

Порядок відшкодування шкоди , пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, або ж, як у даній справі, залишки транспортного засобу продані, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

З огляду на зазначене, розмір заподіяних позивачу матеріальних збитків становить 129 202,20 грн (149202,20 грн 20 000 грн), тому рішення суду у зазначеній частині підлягає зміні, шляхом зменшення суми відшкодування збитків з ОСОБА_1 до 129 202,20 грн.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, яка у повній мірі не відповідає принципам розумності та справедливості.

Так, суд першої інстанції, при визначенні розміру заподіяної ДТП позивачу моральної шкоди, виходив із обставин справи, перебування сина позивача на лікуванні та з урахуванням висновку, викладеного у акті судово-психологічного дослідження від 29 листопада 2017 року.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 147 ОСОБА_3 , йому заподіяно, не виключено внаслідок ДТП 14 липня 2016 року легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді: струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта.

Разом з тим, як вбачається з виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 19713-1, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» з 14 липня 2016 року по 21 липня 2016 року у інфекційному боксовому відділенні з основним діагнозом «гостра респіраторна інфекція» та супутні захворювання: струс головного мозку, розтягнення та перенапруження зв`язкового апарату шийного відділу хребта.

Згідно висновку судово-психологічного дослідження № 113-2017 ОСОБА_2 , останній, внаслідок ДТП, що сталося 14 червня 2017 року і отриманих його сином тілесних ушкоджень отримав легко виражений стресовий стан, дана ситуація являлась для нього психотравмуючою, яку експерт оцінив у залежності від величини коефіцієнта сумарного стресового стану у трьох вимірюваннях, з яких 32 000 грн, що відповідає простій необережності відповідача.

Разом з тим, повністю погодитися з рішенням суду у цій частині колегія суддів погодитися не може, тому що окрім висновку спеціаліста, який ґрунтується на спеціальних знаннях і методиці, суд, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій особі, має керуватися і спеціальним законом, який у ст. 23 ЦК України передбачає врахування вимог розумності і справедливості.

З огляду на зазначене, та з урахуванням встановлених обставин у даній справі, колегія суддів вважає достатнім до відшкодування розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн, тому рішення суду у частині задоволених до ОСОБА_1 позовних вимог у сумі 32 000 грн підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої суми до 20 000 грн.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції процесуальних норм та винесення незаконних ухвал від 17 вересня 2020 року, 01 лютого 2021 року, 19 лютого 2021 року підлягають відхиленню, оскільки висновків суду щодо відповідальності ОСОБА_1 за спричинення матеріальної і моральної шкоди не спростовують та не призвели до ухвалення неправильного рішення по суті.

ЄСПЛ у своєму рішенні «Сутяжник проти Росії», дійшов висновку, що не може бути скасовано правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неприйнятності, як доказу довіреності на право управління ОСОБА_2 транспортним засобом у зв`язку з порушенням вимог закону щодо стадії процесу, на якій надаються докази, підлягають відхиленню, як такі, що не впливають на правильність висновків суду, не є підставою скасування судового рішення та не відповідають матеріалам справи.

Так, на а. с. 80 т. 1 даної справи міститься довіреність від 13 грудня 2013 року, якою ОСОБА_5 , як власник автомобіля «Фольцваген Каді» д.н. НОМЕР_2 уповноважила ОСОБА_2 керувати ним з наданням повноважень володільця транспортного засобу; строк довіреності до 13 грудня 2033 року.

Дана довіреність подана позивачем разом з первісною позовною заявою і матеріалами, що до неї додаються, включена до опису документів у справі і передує винесеній судом ухвалі від 19 січня 2018 року про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків /т. 1 а. с. 85/.

З огляду на зазначене, безпідставними є посилання скаржника про те, що позивач не довів правомірність володіння автомобілем у момент ДТП, а отже і заподіяння саме йому шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів заподіяння йому внаслідок ДТП майнової і моральної шкоди, підлягають відхиленню, оскільки висновки експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, як і акт судово-психологічного дослідження заподіяної позивачу моральної шкоди хоча і надані позивачем у копії, однак завірені його представником адвокатом Верещака О. М., що відповідає вимогам процесуального закону, що регулює дане питання (ст. 95 ЦПК України), а відповідач не заявляв суду клопотання про витребування оригіналу документу або незгоди з ним із вказаних мотивів.

Посилання у скарзі на те, що вказані висновки складено російською мовою, підлягають відхиленню, оскільки не спростовують правильність по суті їх висновків.

Вимоги закону про здійснення судочинства українською мовою стосуються дотримання вимог державної мови (ст. 10 Конституції України, ст. 9 ЦПК України, ст. 12 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів») при ухваленні судом процесуальних документів, ведення діловодства та документообігу безпосередньо судом, однак не стосується доказів, наданих сторонами, гарантуючи право використання ними рідної мови або мови, якою вони володіють. При цьому, відповідач в ході судового розгляду справи не зазначав про незнання ним мови, якою складено вказані документи та не заявляв клопотання про їх переклад.

Посилання скаржника на те, що висновок автотоварознавчого дослідження визначення розміру майнової шкоди не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз і експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність та вимогам ч. ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України щодо зазначення, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та, що висновок підготовлено для подання до суду, підлягають відхиленню за безпідставністю, оскільки, законодавець розмежував висновок експерта та висновок експертного дослідження, яке має місце у даній справі.

У пункті 4.23 Інструкції зазначено, що у висновку експертного дослідження опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 643/10751/16-ц (провадження № 61-17704св19).

Крім того, висновок автотоварознавчого дослідження транспортного засобу складено ОСОБА_6 , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціалінстю 12-2 «Визначення вартості дорожних транспортних засобів, розміру збитків, заподіяних власнику транспортного засобу», свідоцтво № НОМЕР_3 , видане Міністерством юстиції України 22 грудня 2005 року, кваліфікацію оцінщика з направлення «Оцінка дорожніх транспортних засобів» /т. 1 а. с. 40/.

Частиною 5 статті 106 ЦПК України регламентовано вимоги до висновку експерта.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, даний висновок є письмовим доказом, який не спростовано іншими доказами.

Щодо доводів скарги ОСОБА_1 у частині необхідності призначення судової автотоварознавчої експертизи, колегія суддів їх відхиляє за необґрунтованістю з наступних підстав.

Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення автотоварознавчої експертизи у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки скаржник не погоджується з наданим позивачем висновком з формальних підстав, яким колегія суддів надала оцінку вище, при цьому не зазначаючи неправильності висновку по суті.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави, передбачені законом, для призначення експертизи.

Крім того, слід зазначити, що транспортний засіб був проданий ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 02 квітня 2019 року, що унеможливлює його огляд експертом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 повідомлявся телеграмою про проведення огляду автомобіля автотоварознавцем ОСОБА_6 /т. 1 а. с. 69-72/.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення суду зміні, зменшення суми відшкодування майнової шкоди до 129 202,20 грн, моральної шкоди до 20 000 грн, загальної суми стягнення до 149 202,20 грн.

Згідно вимог ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зменшення суми стягнення, підлягає зміні рішення суду в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору до 1 489,93 грн (2 130 грн (судовий збір за позовні вимоги до ОСОБА_1 ) х 69,95 %).

Керуючись ст. ст. 367, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 лютого 2021 року у частині стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 181 129,47 грн та судового збору змінити, зменшивши суму стягнення до 149 202,20 грн і судового збору до 1 489,93 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 31 травня 2021 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова