Справа № 653/48/20
Провадження № 2/653/546/21
РІШЕННЯ

іменем України

20 квітня 2021 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Делалової О.М.,

за участю секретаря Мироненко Т.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області, Генічеського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області про зняття заборони з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У грудні 2019 року позивач намагався розпорядитися придбаним будинком, внаслідок чого отримав від Генічеського БТІ новий технічний паспорт на будинок та довідку про склад об`єкту нерухомого майна. Однак, приватний нотаріус Кравцов К.О. відмовив позивачу у посвідченні правочину, оскільки його будинок перебуває під забороною відчуження від 16.06.1965 року, підставою обтяження зазначено договір застави, а власником ОСОБА_2 . Зазначає, що спірний будинок він купив 02.06.1965 року у ОСОБА_3 , а тому на момент накладення обтяження 16.06.1965 року позивач вже був його власником. Вважає, що заборона відчуження на його житловий будинок накладена помилково, оскільки раніше будинок мав взагалі інший номер, а саме 19, у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відзив до суду не надходив.

На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 02.06.1965 року, посвідчений Новоолексіївською селищною радою за №103 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 житловий будинок за АДРЕСА_2 .

03.04.2018 року позивач ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради, оформив право власності на вказаний житловий будинок, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120365818 від 12.04.2018 року, відповідно до якого підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу від 02.06.1965 року посвідчений Новоолексіївською селищною радою за №103, а адресою об`єкта нерухомого майна вказано АДРЕСА_2 , але номер будинку вже зазначено 27.

Таким чином, на момент укладення договору купівлі-продажу від 02.06.1965 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_2 , але на час реєстрації права власності у 2018 році номер будинку був змінений на 27.

Після реєстрації права власності Генічеським БТІ було видано ОСОБА_1 новий технічний паспорт на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами №1577 від 09.12.2019 року.

Крім того, як вбачається з копії довідки про склад об`єкту нерухомого майна №1166 від 11.12.2019 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 на земельній ділянці АДРЕСА_2 розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу від 02.06.1965 року, посвідчений Новоолексіївською селищною радою за №103.

Досліджуючи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктив нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №194031049 від 20.12.2019 року суд вбачає, що на житловий будинок АДРЕСА_2 накладена заборона 16.06.1965 року Генічеською районною державною нотаріальною конторою за № 3275904, підставою обтяження зазначено договір застави, а власником будинку зазначений ОСОБА_2 .

Таким чином, аналізуючи вищенаведені докази, суд вбачає, що арешт 16.06.1965 року був накладений не на будинок позивача ОСОБА_1 , який на той час мав № 19, а на інший будинок, який на час арешту рахувався під АДРЕСА_3 та належав іншій особі, а саме ОСОБА_2 .

Враховуючи, що арешт накладався не на будинок ОСОБА_1 , подальша заборона його відчуження є безпідставною та такою, що порушує права власника.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.

Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За таких обставин, оскільки, фактично обтяження було накладено не на будинок позивача чи його попереднього власника, а на інший будинок, який у 1965 році мав адресу: АДРЕСА_3 та належав іншій особі, а саме ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що правові підстави для збереження обтяження, відсутні.

Таким чином, з огляду на те, що наявність обтяження у вигляді заборони відчуження за відсутності достатніх правових підстав для цього, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 263-265, 273, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про зняття заборони з нерухомого майна задовольнити.

Скасувати заборону відчуження на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження: 3275904), а саме будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , яка накладена Генічеською державною нотаріальною конторою 31 травня 2006 року на підставі архівного запису ( тип обтяження - окреме майно; дата виникнення - 16.06.1965р.; архівна дата - 29.10.2000 11:25; архівний номер 2141897НЕRSON7; додаткові дані - № реєстра , внутр. №F301813E2CF13A2C634A) в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 23.04.2021 року.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова