Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі головуючого судді Мохова Є.І.,

при секретарі Черткова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Лебединської сільської ради, виконкому Лебединської Сільської ради, про усунення перешкод у користуванні будинками і земельними ділянками у зв`язку з самочинним будівництвом, визнання будівництва самочинним, визнання недійсним дублікату свідоцтва про право на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за законом, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прибрання самовільно встановленої дерев`яної огорожі на відстані 1 м. від стіни жилого будинку,-представник позивачів за основним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 представник відповідача за основним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_5 ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 , Лебединської сільської ради, про усунення перешкод у здійснені права користування майном та земельною ділянкою, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

14.04.2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залучивши в якості співвідповідача по справі виконком Лебединської сільської ради та третю особу - Четверту Маріупольську державну нотаріальну контру, подали уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 , Лебединської сільської ради, виконкому Лебединської сільської ради, третя особа: Четверта Маріупольська державна нотаріальна контора, про усунення перешкод у користуванні будинками і земельними ділянками у зв`язку із самочинним будівництвом, визнання будівництва самочинним, визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання відновити межові знаки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_1 померла.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем після смерті ОСОБА_1 стала її дочка ОСОБА_2

31.07.2019 року та 06.10.2020 року позивач ОСОБА_2 направила до суду уточнені позовні заяви.

Згідно уточненої заяви від 06.10.20 року позивачка просить змінити вимоги та викласти їх у наступній редакції.

Визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 року, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними побудовами та спорудами, виданий на ім`я відповідача ОСОБА_6 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2010 р. яке видано Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою на ім`я відповідача ОСОБА_6 , спадщина якого складається з житлового будинку АДРЕСА_1 з усіма надвірними побудовами та спорудами.

Визнати самочинним будівництвом прибудову до жилого будинку (Літ. 1-1) розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вигрібну каналізаційну яму (літ.6) та тимчасову споруду (сарай для птиці який не зазначено на генплані.

Зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачкою належними їй житловими будинками та земельними ділянками, які перебувають у користуванні позивачки шляхом знесення самочинно збудованих: прибудови до жилого будинку ( Літ. 1-1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , вигрібної ями ( Літ.6 ), тичасової споруди (сараю для утримання домашньої птиці зазначений на план-схемі).

Визнати недійсним рішення відповідача Лебединської сільської Ради від 19.08.2016 року.

Зобов`язати відповідача Лебединську сільську Раду відновити межові знаки суміжних земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивачки, та відповідача розташованих по АДРЕСА_2 , згідно Акту узгоджувальної комісії від 15.03.2001 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати: 300 грн. - вартість проведення судової експертизи, судовий збір (згідно квитанції), 8000 грн. витрати на правову допомогу (згідно квитанції).

Позов обгрунтований тим, що позивачка ОСОБА_2 є власницею домоволодінь розташованих по АДРЕСА_3 (до зміни територіального устрою Новоазовського) району Донецької області та землекористувачами земельних ділянок, площею по 0.19 га. кожної з ділянок.

Право власності на вказані домоволодіння позивачка набула на підставі свідоцтв про право власності на домоволодіння від 20.10.1989 року, виданого виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів за №№113, 110 відповідно зареє- строваних 20.10.1989 року Маріупольским БТІ,та свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_1 .

Власником суміжного домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 ( до зміни територіального устрою Новоазовського ) району Донецької області та землекористувачем земельної ділянки, площею 0.25 га є відповідач ОСОБА_3 . Право власності на вказане домоволодіння відповідач набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2010 року, виданого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.08.2010 року за № 29329299. Зазначене домоволодіння, до отримання відповідачем ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом, належало спадкодавцю ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 року виданого відповідачем виконкомом Лебединської сільської ради ( Виконком ) на ім`я померлого.

Спадкодавець ОСОБА_6 самовільно, без належного дозволу відповідних органів, з суттєвим порушенням будівельних норм і правил здійснив будівництво прибудови до житлового будинку (Літ. А-1-1), таким чином, що частина прибудови знаходиться за межею суміжних ділянок на території земельних ділянок позивачки та у безпосередній близькості прибудови до житлового будинку позивача ОСОБА_2

Прибудова ( Літ. 1-1 ) є самочинним будівництвом бо як відсутні акт державної комісії про прийняття прибудови або реконструйованого житлового будинку в експлуатацію.

Спадкодавець ОСОБА_6 до своєї смерті не набув статусу власника зазначеної прибудови та реконструйованого житлового будинку, а тому, відповідач ОСОБА_3 не міг набути право власності на самочинно збудовану прибудову та реконструйований житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий не виконкомом Новоазовської районної ради, яким 20.02.1990 р. було видано спадкодацю ОСОБА_7 оригінал такого свідоцтва, а відповідачем виконком Лебединської сільської ради, який не мав пововажень на видачу такого дублікату.

По-друге, текст дублікату свідоцтва, виданного Виконкомом не є відтворенням тексту свідоцтва про право власності на домоволодіння від 20.02.1990 року.

По-третє, спірний дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно був виданий не на на ім`я відповідача ОСОБА_3 , який звернувся з відповідною заявою про видачу дублікату, а на спадкодавця ОСОБА_6 який, за цим документом, набув право власності на нерухоме майно через п`ять років після своєї смерті.

За вказаних обставин, поданий до суду відповідачем ОСОБА_3 документ дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 року є підробленим і не може бути належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 облаштував на земельній ділянці, яка перебуває в його користуванні, в безпосередній близькості до житлового будинку позивача ОСОБА_2 сарай для утримання домашньої птиці та вигрібну каналізаційну яму, яка не є герметичним резервуаром і не закривається каналізаційним люком. З вигрібної ями відбувається виділення газів, небезпечних для життя та здоров`я позивачів та членів їх родин. Каналізаційні стоки потрапляють до грунту та підземних вод.

Самочинне будівництво прибудови (Літ. 1-1) , облаштування сараю для утримання домашньої птиці та каналізаційної вигрібної ями порушило права позивачів, як власників суміжних домоволодінь та землекористувачів.

Відповідач Лебединська сільська рада (далі Рада ) своїм рішенням від 19.08.2016 року за № VI/56-771 змінила межу суміжних ділянок позивачки та відповідача на користь останнього, а саме відвела межу земельних ділянок по одному метру з північної та західної сторін на територію земельних ділянок позивачки.

Позивачка вважає дії відповідача Ради незаконними та такими, що суперечать вимогам ст.19 Конституції України, ст.ст. 5,143-144, 154-155 ЗК України.

Відповідач ОСОБА_3 по зустрічному позову просить зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прибрати самовільно встановлену дерев`яну огорожу на відстань 1 м від стіни прибудови жилого будинку, а також інші речі, що розташовані на відстані ближче 1 метра від стіни прибудови ОСОБА_3 . Вважає, що саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушують право ОСОБА_3 тим, що встановили приблизно 5 років тому дерев`яну огорожу на відстані 30-40 см. від стіни його будинку чим унеможливили прохід вздовж стіни з метою його технічного обслуговування та виконання землевпорядних робіт в часині встановлення межових знаків вздовж північно-східного кута прибудови жилого будинку.

Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Лебединської сільської ради, виконкому Лебединської Сільської ради, про усунення перешкод у користуванні будинками і земельними ділянками у зв`язку з самочинним будівництвом, визнання будівництва самочинним, визнання недійсним дублікату свідоцтва про право на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за законом, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування- задоволено.

Визнано недійсними дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2010 р.

Визнано прибудову до жилого будинку ( Літ. 1-1 ) розташованого за адресою: АДРЕСА_1 самочинним будівництвом та зобов`язано відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні житловими будинками належними позивачам та земельними ділянками, які перебувають у користуванні позивачів шляхом:

1) знесення самочинно збудованої прибудови до жилого будинку ( Літ. 1-1 ) за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) ліквідації вигрібної ями ( Літ.6 ), розташованої на земельній ділянці, яка перебуває у

користуванні відповідача ОСОБА_8 шляхом її перенесення на відстань не менше 15 м. від жилого будинку позивача ОСОБА_2 з облаштуванням її належної герметизації;

3)ліквідації сараю для утримання домашньої птиці, який розташований на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні відповідача ОСОБА_8 .

Визнано недійсним рішення відповідача Лебединської сільської Ради від 19.08.2016 року щодо перерозподілу суміжних земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивачів та відповідача на користь останнього та зобов`язати відповідача Лебединську сільську Раду відновити межові знаки, межу між суміжними земельними ділянками, які перебувають у користуванні позивачів та відповідача, які існували в натурі станом на 15.03.2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок.

В задоволені зустрічного позову представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прибрання самовільно встановленої дерев`яної огорожі на відстані 1 м. від стіни жилого будинку відмовити, у зв"язку з необгрунтованістю.

Не погодившись із заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 направив до суду заяву про скасування заочного рішення.

Ухвалою суду від 16.11.2018 року заяву відповідача про скасування заочного рішення було задоволено. та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачі та представник позивача за основним позовом ОСОБА_4 в судове засданняне з"явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з"явились, надали заяву про розгялд справи за їх відсутністю, у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 просили відмовити, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - задовольнити з врахуванням відзиву на позов та пояснень адвоката Харитоновой Г.Л. в судових засіданнях.

Відповідач за основним позовом Лебединська сільська рада та виконком Лебединської сільської ради позов ОСОБА_2 позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, надавши пояснення із обґрунтуванням своєї правової позиції, просили розглянути справу за відсутності представника.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Четверта Маріупольська державна нотаріальна контора в жодне судове засідання уповноваженого представника не направив, письмових пояснень із обґрунтуванням правової позиції і зазначенням доказі суду не надав, просив розглянути справу за відсутності представника.

Оголосивши відзив на позов представника віповідача ОСОБА_5 , письмові заперечення відповідача Лебединської сільської ради (далі Рада), дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд встановив натупні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 20.10.1989 року № 110, виданого виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів, та свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Волноваською державною нотаріальною конторою від 23.01.2019 року позивач ОСОБА_2 є власником домоволодіння АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ( до зміни територіального устрою Новоазовського ) району Донецької області. Право власності зареєстровано 20.10.1989 року Новоазовським БТІ (а.с. 29).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Лебединської сільської ради від 05.02.2002 року позивач ОСОБА_2 є землекористувачем земельної ділянки площею 0.19 га, розташованої за місцем знаходження вказаного вище домоволодіння ( а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2010 року, виданного Четвертою маріупольської державною нотаріальною конторою, відповідач ОСОБА_3 став власником домоволодіння АДРЕСА_5 - васького ( до зміни територіального устрою Новоазовського ) району Донецької області, яке належало батьку відповідача - спадкодавцю ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі дублікату свідоцтва про право власності на домоволодіння від 06.08.2010 року серії САС за № 394580, виданого Виконкомом, замість втраченого свідоцтва про право власності на неру- хоме майно, за реєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.08. 2010 року за № 29329299 (а.с. 21).

Відповідно до рішення Виконкому від 15.07.2010 року за № 6, було розглянуто заяву відповідача ОСОБА_3 , щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно замість втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.1990 р. виданого виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів на ім`я спадкодавця ОСОБА_6 . За результатами розгляду заяви відповідачем Виконкомом було прийнято рішення, про видачу дублікату такого свідоцтва та про визнання недійсним втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.02. 1990 року.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.02.1990 року за № 132 та висновком про реєстрацію домоволодіння від 20.02.1990 року здійсненим БТІ Новоазовського району Донецької області виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів спадко- давцю ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів технічної документації виданих 01.12.2009 р. БТІ Новоазовського району Донецької області на будинок АДРЕСА_1 до житлового будинку прибудовані дві прибудови ( Літ. А-1-1 ) та ( Літ. «а» )

В позовній заяві позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати недійсним дублікат, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 р. серії НОМЕР_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2010 р., видане відповідачу ОСОБА_3 .

Виходячи з характеру спірних правовідносин суд керується наступним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках… визначений Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02. 2002 року № 7/5 ( далі Положення.)

Відповідно до абзацу «а» п.1.5 Пложення державній реєстрації підлягають право

власності та інші речові права на таке нерухоме майно як житлові будинки. Порядок видачі дубліката свідоцтва про право власності визначене вимогами п.8.6 Положення.

Відповідно до вимог вказаного пункту у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника ( власників ) або уповноваженої ним ( ними ) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається дублікат свідоцтва про право власності.

За обставинами справи, які визнані сторонами та відповідно до ст.82 ЦПК України, не підлягають додатковому доказуванню встановлено, що 06.08.2010 року Виконкомом відповідачу ОСОБА_3 видано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 будинок АДРЕСА_1 .

Право власності за дублікатом зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.08.2010 року за № 29329299.

За дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів, які проводять оформлення права власності, Бюро технічної інвентаризації може здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва про право власності, у т.ч. здійснення перевірки належності заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав. Із аналізу вказаного пункту Положення вбачається, що з метою одержання дубліката свідоцтва про право власності, власник майна (спадкоємець) має право звернутись до органу, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно.

В даному випадку таким органом повинена була бути Новоазовська районна рада, який оформив та видав спадкодавцю ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а не відповідач ОСОБА_10 .

Таким чином відповідачем Виконкомом не дотримано порядок видачі дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок, а саме вимоги п.8.6 Положення, а тому дії відповідача Виконкому щодо видачі дублікату свідоцтва не ґрунтуються на вимогах Закону та порушують законні права та інтереси відповідачів, як зацікавлених осіб.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача Виконкому та показання свідка ОСОБА_11 в тій частині, що дублікат спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно видавався не Виконкомом, а БТІ Новоазовського району, оскільки зазначений документ був виданий відповідачем Виконкомом та підписаний сільським головою, яким на той час була свідок ОСОБА_11 .

Відповідно до ст.ст.25, 346 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки припиняється, у разі смерті власника. Враховуючи наведене, у раз смерті власника об`єктів нерухомого майна, реєстрація прав на які проведена відповідно до закононадавства, що діяло на момент їх виникнення, вчинення такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадшщину провадиться без державної реєстрації таких прав за померлим власником у Державному реєстрі прав.

Суд звертає увагу, що дублікат спірного свідоцтва від 06.08.2010 року був виданий на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ще ІНФОРМАЦІЯ_2 та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Відповідно до абзацу п.27 постанови Пленуму ВС України № 7 від 2008 р., у відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 впродовж 1972-1989 років, без відповідного дозволу та належним чином затвердженого проекту, з порушенням будівельних норм і правил здійснив будівництво прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 (Літ. 1-1), вигрібної ями (Літ. 6), сараю для утримання домашньої птиці, який не зазначений в генеральному плані-схемі технічної документації БТІ Новоазовського району Донецької області, на земельній ділянці, яка перебувала в користуванні останнього.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19.03.2018 встановлено, що побудовані спадкодавцем ОСОБА_6 власником зазначеного домоволодіння будівлі прибу дови (Літ. 1-1), вигрібної каналізаційної ями (Літ.6), сараю для утримання домашньої птиці не відповідають будівельним нормам і правилам.

Відповідно до існуючих будівельних, санітарних і протипожежних норм відстань від стін будинків з вікнами, що виходять із житлових кумнат, кухонь, веранд та головних входів у буди- нок ( квартир ) до інших житлових будинків та господарських будівель має бути не меншу 7.0 м.

Господарські будівлі та споруди зводять на господарському майданчику в глибині садиби. сараї для птиці та вигрібні ями слід розміщувти від житлових будинків, у т.ч. сусідьских на відстані не менше 15 м. Вигрибні ями повинні бути герметичними резервуарами.

Відповідно до ст.105 ЦК УРСР (в редакції 1963 року ) особа, яка збудувала житловий будинок або здійнила його перебудову без належного дозволу, або без належним чином затвердженого проекту, або з грубим порушенням будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися таким будинком чи його частиною. За рішенням виконкому районної, міської… ради народних депутатів, такий житловий будинок, господарські та побутові будівлі повині бути знесені громадянином, який здійснив самочинне будівництво.

Відповідно до ст.376 ЦК України (в редакції 2004 р.) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються… без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, вважаються самочинним будівництвом.

Відповідно до п.3 постанови КМ України від 09.09.2009 року № 1035, «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в екплуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків споруджених без дозволу на виконання будівелних робіт», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, підставою для оформлення права власності на житлові будинки споруджені до 05.08.1992 року є висновок про технічний стан будинку (будівлі) складений БТІ за формою 0353-10, встановленою наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 01.06.2010 р. № 129. і документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкю, на якій розташовані зазначені об`єкти будівництва.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Право спадкоємців щодо самочин збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК України з урахуванням роз`яснень, наданих у п.7 постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування».

Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самовільне будівництво ( ч.1 ст.376 ЦК ) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Суд враховує те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи реагування і коли особа відмовляється провести відповідну перебудову.

Частина друга ст.19 Конституції України зобов`язує органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципі невтручання держави в здійснення громадянами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Статтями 141, 143 ЗК України визначені правові підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється незалежно від того, перебуває земельна ділянка на праві власності чи на праві користування. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється судовими органами порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством України.

Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВС України від 16.04.2004 року № 7 і змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВС України № 2 від 19.03.2010 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судами в порядку цвільного судочинства розглядаються справи за заявами, зокрема: про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК України компетенції розглядався органом місцевого самоврядування з рішенням якого одна з сторін у земельному спорі не погоджується. Згідно п.п. 7-8 зазначеної постанови при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції, суд за наявності підстав для задоволенні позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх) на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі не може бути підставою для припинення права користування земельною ділянкою як повністю так і частково, оскільки визначений ст. ст. 140-141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним.

В матеріалах справи міститься копія оскаржуваного рішення відповідача Лебединської сільської ради від 19.08.2016 року № VI/56-771 про розгляд заяви мешканців с. Калинівка ОСОБА_2 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 . Тобто Радою розглядався земельний спір вказаних осіб, щодо меж земельних ділянок, що перебували у користуванні позивачів та відповідача. Згідно оскаржуваного рішення відповідачем Радою фактично був здійснений перерозподіл землі на користь відповідача ОСОБА_3 шляхом відведення межі на 1 м. в глиб земельних ділянок позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно графічного зображення доданого до рішення.

В матеріалах справи міститься копія акту узгоджувальної комісії Лебединської сільської ради від 15.03.2001 року, згідно якого були встановлені як розміри земельних ділянок позивачів і спадкодавця ОСОБА_6 так і межа суміжних земельних ділянок. Надані комісією рекомендації виконувались сторонами.

Згідно зазначеного вище акту від 15.03.2001 року та графічного зображення, доданого до рішення Ради від 19.08.2016 року прибудова до житлового будинку (Літ. 1-1) 261 по АДРЕСА_5 виходить за встановлену в натурі межу суміжних земельних ділянок позивачів та відповідача.

З урахуванням п. «й» ст.12 та ст.ст.149, 158 ЗК України органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями вирішувати земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок але не наділені повноваженнями здійснювати вилучення земельних ділянок ( їх частин ) без згоди землекористувачів.

З огляду на викладене суд вважає, що рішення відповідача Ради від 19.08.2016 року не відповідає вимогам діючого чинного законодавства України у сфері земельних правовідносин.

Однак, суд вважає,що клопотання представника відповідача адвоката Харитонової Г.Л. про застосування сроку позовної давності до вимог позивача підлягають задоволенню з наступного.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної дівності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Час порушення прав позивачкою не вказується тому суд приймає за основу акт узгоджувальної комісії Лебединської сільської ради від 15.03.2001 року.

Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Лебединської сільської ради, виконкому Лебединської Сільської ради, про усунення перешкод у користуванні будинками і земельними ділянками у зв`язку з самочинним будівництвом, визнання будівництва самочинним, визнання недійсним дублікату свідоцтва про право на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за законом, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування- відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо зустрічної позовної заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_9 про зобов`язання відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прибрати самовільно встановлену дерев`яну огорожу на відстані 1 м. від стіни прибудови жилого будинку, а також інші речі, що розташовані на відстані ближче 1 м. від стіни прибудови ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Представником позивача суду не надані належні та допустимі докази того, що така огорожа існує взагалі, що вона встановлена самовільно і що її встановлення порушує будівельні норми та правила.

Облаштування огорожі по межі суміжних земельних ділянок не є порушенням будівельних норм та правил.

Суд звертає увагу на те, що саме самочинне будівництво прибудови (Літ. 1-1) до жилого будинку позивача за зустрічним позовом було здійснено з порушенням п.2.20 будівельних норм і правил ( ДБН 79-92 ) яким відстань від межі суміжної земельної ділянки до стін житлового будинку або господарської будівлі слід приймати не менше 1.0 м. Конструкції будинків та споруд що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок.

З огляду на викладене, суд вважає що зустрічний позов представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення Проніна проти України № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно доп.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.19,13-14,41,55 Конституції України, ст.ст. 252-255, 257, 261, 267, 319, 321 ,328, 376, 391-392 ЦК України,ст.ст. 5,103,143-144,154-155,189 ЗК України, ст.ст. 19, 81, 89, 141, 263-265, 281-284 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Лебединської сільської ради, виконкому Лебединської Сільської ради, третя особа Четверта Маріупольська державна нотаріальна контора визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 року, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними побудовами та спорудами, виданий на ім`я відповідача ОСОБА_6 . Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2010 р. яке видано Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою на ім`я відповідача ОСОБА_6 , спадщина якого складається з житлового будинку АДРЕСА_1 з усіма надвірними побудовами та спорудами. Визнання самочинним будівництвом прибудову до жилого будинку (Літ. 1-1) розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вигрібну каналізаційну яму (літ.6) та тимчасову споруду (сарай для птиці який не зазначено на генплані. Зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачкою належними їй житловими будинками та земельними ділянками, які перебувають у користуванні позивачки шляхом знесення самочинно збудованих: прибудови до жилого будинку ( Літ. 1-1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , вигрібної ями ( Літ.6 ), тичасової споруди (сараю для утримання домашньої птиці зазначений на план-схемі). Визнати недійсним рішення відповідача Лебединської сільської Ради від 19.08.2016 року. Зобов`язати відповідача Лебединську сільську Раду відновити межові знаки суміжних земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивачки, та відповідача розташованих по АДРЕСА_2 , згідно Акту узгоджувальної комісії від 15.03.2001 року - відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 судових витрат: 300 грн. - вартість проведення судової експертизи, судовий збір (згідно квитанції), 8000 грн. витрати на правову допомогу (згідно квитанції) - відмовити.

В задоволені зустрічного позову представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прибрання самовільно встановленої дерев`яної огорожі на відстані 1 м. від стіни жилого будинку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного судуі через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.І. Мохов