Справа №524/461/20
Провадження №2/524/96/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Кулинич М.М., представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з урахуванням інфляційних втрат в сумі 76721,25 грн; 3 % річних в сумі 272 грн та процентів в сумі 2518,97 грн, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивував тим, що в період з 13.11.1999 до 02.04.2012 він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 .. За час шлюбу відповідачем було набуто право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Співвласником вказаної квартири є їх донька - ОСОБА_5 .. 20.12.2018 між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов договору вартість квартири становила 307500 грн. Вартість Ѕ частини, яка належала ОСОБА_4 становила 153750 грн. Вважає, що відповідач повинна відшкодувати йому його частку у праві власності на Ѕ частину квартири, оскільки вона була об`єктом спільної сумісної власності подружжя. З метою захисту своїх прав він на адресу відповідача направив письмову вимогу про повернення коштів в сумі 76875 грн. У строки, визначені у вимозі, відповідач кошти не сплатила у зв`язку із чим допустила заборгованість. Сума боргу з інфляцією за період з 11 грудня по 31 грудня 2019 року складає 76721,25 грн. Вважає, що відповідач має сплатити 3% річних в сумі 272 грн нараховані за період з 11.12.2019 по 23.01.2020, а також відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 2518,97 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що позивач надавав згоду на відчуження нерухомого майна, що свідчить про те, що частина квартири була об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Вказав, що квартира АДРЕСА_1 набута відповідачем за власні кошти, отримані від продажу квартири, набутої до укладення шлюбу.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

11.12.2020, 24.12.2020, 25.01.2021 судом постановлені ухвали за результатами розгляду заяв ОСОБА_3 про забезпечення позову.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

На підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Татаринцевою І.А. зареєстрованого в реєстрі за №2907 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від імені якої діяв також батько ОСОБА_3 в рівних частках(по Ѕ) придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Також, 24.06.2008 приватним нотаріусом Татаринцевою І.А. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , за умовами якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від імені якої діяв також батько ОСОБА_3 продали вказану квартиру. Об`єкт нерухомості належав ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Полтавській торгово-промисловій палаті від 08.11.2005.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.04.2012 по справі 2-1091/12 розірвано шлюб зареєстрований 13.11.1999 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /дошлюбне прізвище ОСОБА_4 /.

20.12.2018 між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діяла за згодою батьків та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору вартість квартири за домовленістю сторін становила 307500 грн.

27.11.2019 ОСОБА_3 направлено вимогу на адресу ОСОБА_4 про повернення коштів в сумі 76875 грн. Вимога була отримана 03.12.2019(а.с.32)

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статями 57, 60 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

В ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23,30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (2947-14). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст.536, 625 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОЦІНКА СУДУ

В даній справі спір виник з приводу визначення режиму Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач та її представник послались на те, що вказана квартира була набута за особисті кошти ОСОБА_4 , які вона отримала від продажу належної їй квартири АДРЕСА_2 .

Однак, на переконання суду, наявні в матеріалах справи докази вказані доводи спростовують. Зокрема, відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (пункт 8) Ѕ частка об`єкта нерухомості, що відчужується є предметом спільної сумісної власності подружжя, яка придбана за час перебування у шлюбі. Крім того, суд відзначає, що право власності на частину квартири АДРЕСА_2 було набуто ОСОБА_4 на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Полтавській торгово-промисловій палаті від 08.11.2005, тобто за час перебування у шлюбі. Також, суд приймає до уваги те, що 24.06.2008 ОСОБА_3 було складено заяву, яка була посвідчена приватним нотаріусом Татаринцевою І.А. про надання згоди на укладення договору купівлі-продажу та продаж ОСОБА_4 частини квартири АДРЕСА_2 .

Інших доказів, які б свідчили про те, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_4 за власні кошти суду надано не було.

У зв`язку із викладеним, суд вважає, що права позивача в частині стягнення половини вартості Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 підлягають судовому захисту в межах заявлених позовних вимог.

Суд приймає до уваги посилання відповідача на те, що строк позовної давності до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу становить 3 роки. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.72 СК України вказаний строк обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З огляду на те, що відчуження нерухомого майна відбулось 20.12.2018, а із позовом ОСОБА_3 звернувся в січні 2020 року, суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних відповідно до вимог ст.625 ЦК України та відсотків за користування чужими коштами відповідно до вимог ст. 536 ЦК України.

Стаття 625 ЦК розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов`язання» кн. 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Суд відзначає, що в даному випадку грошове зобов`язання щодо відшкодування Ѕ частини спільного майна подружжя на підставі положень законодавства не виникло. Крім того, між сторонами не було укладено відповідного договору. На переконання суду, грошове зобов`язання виникне між сторонами у випадку набрання законної сили рішенням суду щодо стягнення із відповідача на користь позивача коштів.

У зв`язку із викладеним, суд вважає за можливе відмовити позивачу задоволенні вимог щодо стягнення 3% річних. З наведених вище підстав, з огляду на відсутність між сторонами грошових зобов`язань станом на день розгляду справи, суд вважає за можливе відмовити також у задоволенні вимоги позивача в частині стягнення відсотків відповідно до ст.536 ЦК України.

Відтак, позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню в сумі 76721,25 грн в межах заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви та заяв про забезпечення позову в сумі 1655 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог(96.49%)

Керуючись ст. 81, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку поділу майна подружжя Ѕ частини вартості Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 76721,25 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1655 грн грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.05.2021

Суддя Д.Д.Андрієць