Справа № 369/4846/21
Провадження № 2/369/3762/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьова Івана Сергійовича про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову у якій просить суд накласти арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224.

Подану заяву обґрунтовує тим, що звернулась до суду з позовною заявою до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьова І.С. про визнання права власності на майно.

Предметом позову по даній справі є визнання права власності на однокімнатну квартиру загальною площею 44,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , в зв`язку із втратою оригіналів правовстановлюючих документів.

Заявник зазначає, що державний реєстратор приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьов Іван Сергійович, до якого вона звернулась для проведення реєстрації права власності, ставить під сумнів належність їй майна, не визнає за нею права здійснювати правомочності власника майна.

ОСОБА_1 вказує на те, що їй на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.06.2007 серії САВ № 279894, що видане на підставі рішення виконкому Вишневої міської ради від 30.05.2007 № 52/22, належить однокімнатна квартира загальною площею 44,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі наявного Свідоцтва про право власності був внесений запис до Реєстру прав власності, про що була зроблена відмітка (штамп) на вищевказаному свідоцтві та виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», реєстраційний номер майна: 19327388; номер запису: 237/172 в книзі: 30.?

В квітні місяці 2019 року ОСОБА_1 втратила правовстановлюючі документи на квартиру, а саме оригінал свідоцтва про право власності, витяг про реєстрацію права власності, технічний паспорт на вищевказану квартиру.

З метою відновлення правовстановлюючих документів на квартиру нею було подано оголошення в газету «Трудова Слава» про визнання такого документа недійсним, яке було опубліковано 12.04.2019. Зміст оголошення викладений наступним чином: «Втрачене свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , видане 24.06.2007 виконкомом Вишневої міської ради на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення № 52/22 від 30.05.07, вважати недійсним».

15.05.2019 заявник як власник звернулася із заявою до виконкому Вишневої міської ради Києво-Святошинського району про видачу дубліката Свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

27.05.2019 ОСОБА_1 отримала дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно на підставі рішення № 27/3 «Про видачу дубліката Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 видане виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району від 22.05.2019».

В п. 3 цього рішення зазначено, що Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Вишневої міської ради 24.06.2007 САВ № 279894 вважати недійсним, в п.2 рішення зазначено про необхідність ОСОБА_1 зареєструвати право власності на нерухоме майно вказане в п.1 цього рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у відповідності до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

22.05.2019 архівним сектором Києво-Святошинської райдержадміністрації за зверненням ОСОБА_1 як власнику була видана копія рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради від 30.05.2007 № 52/22 «Про видачу свідоцтва на право власності на квартири в будинку АДРЕСА_3 ».

05.06.2019 маючи всі необхідні документи, а саме: дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно; рішення № 27/3 Про видачу дубліката Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 видане виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району від 22.05.2019; копія рішення «Про видачу свідоцтва на право власності на квартири в будинку АДРЕСА_3 », паспорт і ідентифікаційний код ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Рішенням № 47277719 від 10.06.2019 ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності з підстав, що заявником подані ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Як повідомив відповідач, власником даної квартири є інша ОСОБА_1 , з іншими паспортними даними та ідентифікаційним кодом.

Відповідач не взяв до уваги, що заявник надала докази, що документи були втрачені, і що ті документи, на підставі яких були проведені реєстраційні дії є недійсними, тому вона не могла звертатися для проведення державної реєстрації, крім того, вона не змінювала ні паспорт, ні ідентифікаційний код з моменту отримання у власність квартири, а саме з 2007 року, тому їй незрозуміло, хто і яким чином зареєстрував право власності в Державному реєстрі речових прав на підставі недійсних документів.

Видача уповноваженим органом дубліката правовстановлюючого документа замість втраченого має наслідком втрату юридичної чинності примірником оригіналу документа без можливості її поновлення.

Державний реєстратор Леденьов І.С., на підставі поданих заявником дублікату свідоцтва про право власності, рішення № 27/3 Про видачу дубліката Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 , копії рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради від 30.05.2007 року № 52/22 «Про видачу свідоцтва на право власності на квартири в будинку АДРЕСА_5 » мав достатньо підстав для встановлення наявності зареєстрованих речових прав на квартиру саме за ОСОБА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та зазначити у Державному реєстрі прав відомостей про втрату відповідного документа, чого не зробив, чим поставив під сумнів належність саме заявнику квартири АДРЕСА_4 .

Як стало заявнику відомо з інформаційної довідки від 02.02.2021 № 242702900, 19.04.2019 були проведені реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: інформація про зміни права власності; номер запису про право власності: 31323543, дата державної реєстрації 19.04.2019; відкриття розділу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224.

Підставою для державної реєстрації було свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 24.06.2007 виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво- Святошинського району Київської області.

Відповідно до сканованих документів, що містяться в електронній реєстраційній справі № 224 стало відомо, що реєстраційні дії були проведені за заявою невідомої громадянки ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 22.11.2001 Солом`янським РУГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП НОМЕР_2 .

Ця громадянка звернулася до державного реєстратора приватного нотаріуса Леденьова І.С. з втраченими документами ОСОБА_1 на квартиру, які станом на 19.04.2019 вже були недійсними, так як заявником 12.04.2019 було подано оголошення в газету «Трудова Слава» про визнання документів недійсними.

Заявник вважає, що державний реєстратор при проведенні реєстрації порушив порядок, у зв`язку з чим почато досудове розслідування кримінального провадження.

Заявник вважає, що як тільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка здійснила за недійсними документами реєстрацію права власності на квартиру за собою, стане відомо про подання позову до суду про визнання права власності, вона продовжить реалізовувати свої протиправні дії щодо відчуження квартири третім особам, відповідно у випадку задоволення позовної заяви, рішення суду неможливо буде виконати.

Накладення арешту на вказане вище нерухоме майно, яке належить заявнику, але за недійсними документами зареєстроване за іншою ОСОБА_1 , є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій третіх осіб, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьова Івана Сергійовича про визнання за позивачем права власності на однокімнатну квартиру загальною площею 44,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд вбачає, що заходи забезпечення позову, які позивач просить застосувати, стосуються нерухомого майна, право власності на яке реєстроване за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка не є учасником справи.

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням позовних вимог та складу учасників процесу, є необґрунтованими.

Таким чином, суд, з урахування меж забезпечення позову та пред`явлених вимог, приймаючи до уваги інтереси власника майна, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 154, 157 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьова Івана Сергійовича про визнання права власності на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Ковальчук