Справа № 756/5826/14-ц
Провадження № 2-п/756/47/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участі секретаря судових засідань - Бондаренко Н.Ю.,

представника заявника - Побережник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Побережник Альони Олександрівни про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02.07.2014 у цивільний справі №756/5826/14-ц за позовом ПАТ"УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Побережник Альона Олександрівна звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02.07.2014 у цивільній справі № 756/5826/14-ц за позовом ПАТ"УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 2 липня 2014 року стягнено з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", заборгованість по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 01 серпня 2008 року в розмірі 45 759,39 швейцарських франків 39 сантимів, що за курсом НБУ станом на 14 квітня 2014 року становить 677 224,10 гривень.

Заявник вказав, що відповідач не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, вказане рішення відповідач отримав лише 20 січня 2021 року уповноваженим представником відповідача, про що міститься запис в справі №756/2977/14.

Ознайомившись із заочним рішенням, заявник вважає його незаконним та необґрунтованим. Зокрема, зазначається, що суд повинен був переконатись в тому, що у якому розмірі банк надав відповідачу кредитні кошти, кількість та дату траншів, які було здійснено банком на користь відповідача. Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач дійсно перерахував кредит на користь відповідача, відсутня також заява відповідача на видачу йому кредитних коштів з бажаною датою їх видачі. Також, зазначається, що суд першої інстанції задовольнив позовну заяву банку, розрахунок пені за якою здійснено в іноземній валюті, що є прямим порушенням норм матеріального права.

Крім того, зазначається, що як убачається з оскаржуваного рішення, воно є заочним, приймалось без участі відповідача. Звертає увагу на той факт, що 13.02.2014 відповідач перетнула кордон України та виїхала до Грузії, де перебуває і на даний час. Відтак, остання не знала і не могла знати про наявність судової справи та судового рішення. Заявник зазначає, що строк на перегляд заочного рішення починається з 20.01.2021 з моменту отримання копії судового рішення уповноваженим представником відповідача. При цьому, адвокат Побережник А.О. з 04.02.2021 по 25.02.2021 знаходилася на лікарняному, у зв`язку з корона вірусною хворобою, у підтвердження чого надано ПЦР - тестування. Після тривалого лікування задля відновлення свого здоров`я, реабілітації та оздоровлення адвокат Побережник А.О. взяла щорічну основну відпустку терміном на 14 календарних днів з 01.03.2021 по 14.03.2021, у підтвердження чого надано наказ №1-В від 26.02.2021 «Про надання щорічної основної відпустки».

З цих підстав заявник просив суд поновити строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.07.2014 у справі №756/5826/14-ц та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Заявник в судовому засіданні підтримала подану нею заяву, просила суд її задовольнити.

Акціонерне товариство «УкрСиббанк» уповноваженого представника в засідання суду не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений. При цьому, на адресу суду надійшли письмові заперечення на заяву заявника.

Заслухавши думку учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 25.04.2014 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі-позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.04.2014 було відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 03.06.2014.

Судове засідання призначене на 03.06.2014 було відкладено на 02.07.2014, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

В судове засідання призначене на 02.07.2014 відповідач не з`явився, дані про отримання ним судової кореспонденції відсутні.

Позивач надіслав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі представник не заперечував.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 2 липня 2014 року стягнено з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", заборгованість по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 01 серпня 2008 року в розмірі 45 759,39 швейцарських франків 39 сантимів, що за курсом НБУ станом на 14 квітня 2014 року становить 677 224,10 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинній на день ухвалення судового рішення) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Частиною 5 цієї ж статті визначено, що у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

У своїй постанові від 23 квітня 2018 року у справі №916/3188/16 Верховний Суд вказав на те, що у разі якщо поштове відправлення у справі було надіслано судом за належною адресою (повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи, копія заочного рішення суду від 02 липня 2014 року, яка була направлена на адресу відповідача повернулась до суду з відміткою листоноші: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.85-86).

Відтак, відповідач фактично не отримумав копії заочного рішення суду від 02 липня 2014 року, оскільки відсутні дані про дійсне отримання відповідачем направленої йому копії заочного рішення суду.

Як убачається із матеріалів справи, 7 серпня 2020 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи та у подальшому подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.09.2020 апеляційну скаргу відповідача на заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 02.07.2014 було повернуто.

Згідно супровідного листа Київського апеляційного суду від 17.09.2020 копія ухвали Київського апеляційного суду від 17.09.2020 була направлена на адресу відповідача, при цьому докази отримання у матеріалах справи відсутні.

Як зазначає, представник відповідача копію заочного рішення було отримано лише 20 січня 2021 року, про що міститься запис в справі. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази отримання повного тексту заочного судового рішення представником відповідача.

Як убачається із відмітки пошти, 29.03.2021 на адресу суду буда направлена заява про поновлення строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, скасування заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02.07.2014 у справі №756/5826/14-ц та призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Водночас, слід зазначити, що представник відповідача Побережник А.О. не могла належним чином здійснювати представницькі повноваження, оскільки у період з 04 лютого 2021 року по 25 лютого 2021 року була тимчасово непрацездатна, у зв`язку з коронавірусною хворобою COVID-19, що підтверджується результатами дослідження (а.с.138). А у період з 1 березня 2021 року по 14 березня 2021 представник відповідача Побережник А.О. перебувала у щорічній основній відпустці, що підтверджується наказом №1-В «Про надання щорічної основної відпустки» від 26.02.2021 року (а.с.137).

Відтак, суд вбачає достатньо підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. За таких обставин, суд прийшов до висновку поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не з`явився в судове засідання в якому було ухвалене заочне рішення та не повідомив про причини своєї неявки з поважних причин, оскільки відсутні дані які б свідчили про обізнаність відповідача щодо наявності спору на розгляді в суді, а також дати та часу проведення судового розгляду.

При цьому, зі змісту положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно кількох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, в даному випадку суд, дійшовши висновку про наявність поважних причин неявки в судове засідання та не повідомлення суду про причини неявки, не вбачає у заяві про перегляд заочного рішення суду посилань на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано. У судовому засіданні заявником також не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування поданої заяви про перегляд заочного рішення, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення.

У своїй заяві заявник здійснюючи посилання на відсутність документів первинного бухгалтерського обліку, зокрема, по видачі кредитних коштів у відповідній валюті, про розмір заборгованості, порядок здійснення платежів тощо, фактично вдається до переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при прийнятті рішення, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими судом нормами чинного законодавства України.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, посилання сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Керуючись статтями 76, 259-261, 287-289, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Побережник Альоні Олександрівні строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 липня 2014 року у цивільній справі №756/5826/14-ц за позовом ПАТ"Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Побережник Альони Олександрівни про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2014 року у цивільній справі №756/5826/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів від дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали суду проголошено 28.05.2021.

Суддя М.М. Ткач