П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року

м. Рівне

Справа № 571/1936/19

Провадження № 22-ц/4815/732/21

Головуючий у Рокитнівському районному суді

Рівненської області: суддя Комзюк А.Ф.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 10 год. 28 хв. 05.03.2021 у смт. Рокитне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 12.03.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач Державна іпотечна установа;

відповідач1 ОСОБА_1 ;

відповідач2 ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача ОСОБА_3 ;

відповідачів адвокат Мушкеєв Валентин Валентинович;

за участі: ОСОБА_1 та його представника адвоката Мушкеєва Валентина Валентиновича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Мушкеєва Валентина Валентиновича на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року в суд звернулася Державна іпотечна установа (далі ДІУ) з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення 535 745, 58 гривень заборгованості. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що 28 липня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та кредит" (далі ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" або банк) і відповідачем1 укладено кредитний договір №Ф1-06/46036-115, за яким позичальником отримано у банку в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності 18 600 євро кредиту зі сплатою 11 відсотків річних за користування ним. Строк дії договору обумовлено до 28 липня 2026 року.

Належне виконання кредитного договору забезпечено порукою із відповідачем2, а також іпотекою квартири АДРЕСА_1 .

17 вересня 2015 року ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" шляхом укладення відповідного договору з ДІУ відступило своє право вимоги за кредитним договором, договорами поруки та іпотеки.

З огляду на порушення та часткове виконання відповідачем1 договірних зобов`язань виникла заборгованість у розмірі 535 745, 58 гривень, яка складається з 239 943, 56 гривень заборгованості за основним боргом, 107 701, 33 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитом, 118 429, 83 гривень інфляційних втрат та 69 670, 86 гривень пені.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь позивача 535 745, 58 гривень заборгованості за кредитним договором №Ф1-06/46036-115 від 28 липня 2006 року, що складається із 239 943, 56 гривень заборгованості за основним боргом, 107 701, 33 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитом, 118 429, 83 гривень інфляційних втрат та 69 670, 86 гривень пені.

Стягнуто із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ДІУ по 4 018, 09 гривень з кожного судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про помилковість висновків суду щодо суперечності тверджень суду про початок перебігу позовної давності з 28 липня 2026 року та про обґрунтованість зміни істотних умов договору через визначення засобу погашення грошового зобов`язання у національній валюті. Так, заявник вважає, що позов пред`явлено з пропуском позовної давності, оскільки право вимоги в банку виникло з 02 жовтня 2011 року, адже 18 серпня 2011 року відповідачем1 укладено із ТОВ "Страхова компанія "Альфа Гарант" договір добровільного страхування заставного майна. За цим договором він набирає чинності з 00 годин 00 хвилин з наступного дня після сплати страхового платежу повністю, але не пізніше 21 серпня 2011 року, і діє до 24 години 00 хвилин 20 серпня 2012 року. Позивачем даний страховий платіж не сплачений. Оскільки договір страхування є неукладеним, тому обов`язок відповідача щодо страхування предмета іпотеки не виконаний.

28 вересня 2011 року АТ "Банк "Фінанси та кредит" звернувся до ОСОБА_1 з претензією на суму 13 564, 19 євро, якою вимагалося до 01 жовтня 2011 року надати банку належним чином завірені копії платіжних документів про сплату страхових платежів і договорів страхування з акредитованої страхової компанії. Ця вимога виконана не була, тобто з 02 жовтня 2011 року почався перебіг позовної давності.

Окрім того, на думку заявника, хибною є вказівка позивача, з якою погодився і суд, що заборгованість повинна визначатися у національній валюті України, а не у валюті, в якій здійснювалися зобов`язання за кредитним договором. Відповідач1 набув зобов`язань повернути кредитні кошти в іноземній валюті, а до кредитного договору зміни з приводу валюти зобов`язання не вносилися. Тобто представлений позивачем розрахунок заборгованості у валюті, відмінній від валюти зобов`язання за кредитним договором, не є належним доказом. При цьому посилався на правові позиції, що зафіксовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі №14-473цс18, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про відмову ДІУ в позові до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, 28 липня 2006 року ОСОБА_1 уклав договір із ТОВ "Банк "Фінанси та кредит", отримавши строковий кредит у розмірі 18 600 євро з оплатою 11 процентів річних за користування ним, зобов`язавшись сплатити його до 28 липня 2026 року щомісячними ануїтетними платежами по 192 євро та 239 гривень комісії до кожного 10 числа місяця.

Повернення відповідачем1 отриманого кредиту забезпечено порукою ОСОБА_2 , з якою банк 28 липня 2006 року також уклав відповідний договір №46036-115. За умовами цього правочину, відповідач2 зобов`язалася відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №Ф1-06/46036-115 від 28 липня 2006 року.

В подальшому, 13 грудня 2006 року, між ОСОБА_1 і ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" укладено іпотечний договір №46036-115, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С., зареєстровано в реєстрі за №3406. Предметом іпотеки визнано належну відповідачу1 на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

28 вересня 2011 року банк звернувся до ОСОБА_1 з претензією №05/01 про порушення ним умов пункту 8.1.6 іпотечного договору із пропозицією для усунення порушень умов цього договору надати у термін до 01 жовтня 2011 року докази його виконання, а саме необхідність укласти договір страхування заставного майна. У разі невиконання зазначених вимог банк вказував про здійснення позичальником протягом 10 банківських днів повної оплати заборгованості за кредитним договором, що складало 13 441, 36 євро та 123, 23 євро відсотків.

Згодом, 11 лютого 2015 року, між ДІУ та банком укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстровано в реєстрі за №616. За його умовами, первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув усіх прав вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо).

15 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача1 з листом №7195/11/2, повідомивши його про набуття відповідних прав вимоги за кредитним договором №Ф1-06/46036-115 від 28 липня 2006 року, іпотечним договором №46036-115 від 28 липня 2006 року та договором поруки №46036-115 від 27 січня 2011 року.

Своїм листом №3-242100/22658 від 23 листопада 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та кредит" повідомила позивача про залишок заборгованості за іпотечними кредитами станом на 17 вересня 2015 року. Щодо заборгованості ОСОБА_1 , то її розмір визначено у 239 943, 56 гривень.

З довідки, виданої ДІУ 07 жовтня 2019 року №6713/32/28, вбачається, що заборгованість відповідача1 перед позивачем за кредитним договором №Ф1-06/46036-115 від 28 липня 2006 року становить 535 745, 58 гривень, з яких: 239 943, 56 гривень основний борг, 107 701, 33 гривні прострочені відсотки за користування кредитом, 69 670, 86 гривень пеня та 118 429, 83 гривні інфляційні втрати.

Вважаючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушили цивільні права позивача тим, що допустили невиконання кредитних зобов`язань і своєчасно не повернули отриманий кредит, у листопаді 2019 року в суд звернулася ДІУ з позовом до відповідачів про стягнення з них спірної заборгованості.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки ОСОБА_1 як позичальник допустив прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка склала 535 745, 58 гривень (239 943, 56 гривень заборгованість за основним боргом, 107 701, 33 гривні прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом, 118 429, 83 гривні інфляційні втрати, 69 670, 86 гривень пеня).

Оскільки належне виконання кредитних зобов`язань забезпечено договором поруки, тому заборгованість стягнуто на користь ДІУ солідарно із позичальника та поручителя.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 11, 1054, 1048, 509, 526, 530, 625 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин заборгованість за кредитним договором №Ф1-06/46036-115 від 28 липня 2006 року є доведеною, а її розмір також обґрунтований належними і допустимими доказами у їх сукупності. Тому суд зробив правильний висновок, що з ОСОБА_1 підлягає до стягнення на користь ДІУ 535 745, 58 гривень заборгованості, з яких: 239 943, 56 гривень заборгованість за основним боргом, 107 701, 33 гривні прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом, 118 429, 83 гривні інфляційні втрати, 69 670, 86 гривень пеня.

Між тим, приходячи до переконання про відмову у задоволенні позову, колегія суддів бере до уваги, що письмова вимога (претензія) АТ "Банк "Фінанси та кредит" від 28 вересня 2011 року на суму 13 564, 59 євро ОСОБА_1 виконана не була. Так, ще до направлення претензії, а саме 18 серпня 2011 року ним було укладено із ТОВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" договір №10-Z/20-018-00788 добровільного страхування заставного майна фізичних осіб, проте передбаченого пунктами 11.1, 11.2 цього правочину страхового платежу у сумі 406, 70 гривень до 21 серпня 2011 року ним сплачено не було. Оскільки претензією було визначено термін 10 банківських днів для сплати кредитної заборгованості, які слід рахувати з 01 жовтня 2011 року, а ОСОБА_1 вимоги банку виконано не було, тому настали наслідки, про які вказувалося, а саме виникло право АТ "Банк "Фінанси та кредит" стягнути з позичальника повний розмір заборгованості.

Отже, з 17 жовтня 2011 року, тобто з часу, коли минуло 10 банківських днів, розпочався перебіг позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки протягом трьох років з дня, коли банк дізнався про порушення свого суб`єктивного цивільного права і змінив строк виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за договором №Ф1-06/46036-115 від 28 липня 2006 року, АТ "Банк "Фінанси та кредит" до суду із відповідним позовом не звертався, тому позовна давність закінчилася 17 жовтня 2014 року (17.10.2011 + 3 роки). Так само необхідно вважати, що позовна давність спливла і щодо стягнення заборгованості із поручителя, адже порука є забезпечувальним зобов`язанням, яке є похідним від основного.

Отже, з урахуванням обґрунтованості вимог позивача та заявленого у суді попередньої інстанції клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності апеляційний суд вважає, що у позові слід відмовити саме з цієї підстави.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття в цій частині нової постанови відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є незастосування норм матеріального права, які підлягали до застосування.

На підставі ст.ст. 11, 1054, 1048, 509, 526, 530, 625, 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України, керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Мушкеєва Валентина Валентиновича задовольнити.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 березня 2021 року скасувати.

Державній іпотечній установі відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 15.06.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

С.С.Шимків