Справа № 188/980/20
Провадження № 2/188/34/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі судді, що головує, Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Фесик Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідачка 1), ОСОБА_3 (далі - відповідачка 2) про зменшення розміру аліментів.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що за рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2013 року з нього на користь відповідачки 1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, за рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року з нього на користь відповідачки 2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач зазначив про те, що в нього змінилось матеріальне становище і йому важко виплачувати аліменти в розмірі 50 % від свого заробітку, оскільки крім того, що він матеріально утримує своїх дітей, сплачуючи аліменти по 25% від свого доходу на кожну дитину, щомісячно має сплачувати кредит, а також утримувати свою матір, яка не працює, оскільки вимушена доглядати за своєю матір`ю, його бабусею, якій 82 роки, і у матері ще не настало право на отримання пенсії, тобто у неї відсутній дохід для існування.

Позивач стверджує, що доходів, які він отримує, не вистачає для нормального існування, оскільки потрібно сплачувати комунальні послуги, утримувати себе, свою матір, сплачувати кредит.

Позивач, посилаючись на норми ст.ст.180,181,182,183,192 Сімейного кодексу (далі - СК) України, просить суд зменшити розмір аліментів на двох дітей з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку (доходу) на кожну дитину.

Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та відкрито провадження у справі.

Відповідачка 1 надала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивачем не додано доказів про наявність вказаних реальних витрат, підтверджених фінансовими документами, а укладення кредитного договору № 731681 від 01.06.2020 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (ТОВ «ФК «ЦФР») на отримання кредиту в розмірі 19 857,76 грн., на її думку, свідчить про умисне та штучне створення підстав для звернення до суду з цим позовом.

Відповідачка 2 відзив на позовну заяву до суду не надала.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, вказаних у позові.

Представник відповідачки 1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що вимоги позивача не обґрунтовані належними та допустимими доказами, тому в задоволенні позову слід відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідачка 2 позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, пояснила, що позивач не цікавиться її дитиною, батьком якої є. Коли дитина хворіла, позивач відмовився надати кошти на лікування дитини. Сама відповідачка 2 теж хворіє, на підтвердження чого надала суду для огляду і долученння до справи епікриз з лікарні.

Вислухавши заяви по суті позивача, відповідачки 1, представника відповідачки 1, відповідачки 2, встановивши обставини справи і правовідносини, які їм відповідають, перевіривши обставини справи наданими сторонами доказами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4).

Судом встановлено, що 29 квітня 2009 року між позивачем та відповідачкою 1 був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 151, серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2013 року з позивача на користь відповідачки 1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

07 вересня 2015 року рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачкою 1 розірвано (а.с.10).

05 лютого 2016 року між позивачем та відповідачкою 2 був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 20 квітня 2016 року виконавчим комітетом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 4, серія НОМЕР_2 (а.с.8).

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2017 року з позивача на користь відповідачки 2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.11).

19 лютого 2019 року рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області шлюб позивача з відповідачкою 2 розірвано (а.с.12).

Відповідно до довідок з місця роботи за останні 11 місяців дохід позивача складає:

нарахований дохід - 169 711,96 грн.

дохід, що обліковується для розрахунку аліментів - 162 107,35 грн.

податки - 31 610,94 грн.

сплачені аліменти - 65 248,20 грн. на двох дітей, кожній дитині по 32 624,10 грн. (а.с.14).

Таким чином, дохід позивача за останні одинадцять місяців після сплати аліментів становить 50 % усіх видів його заробітку (доходу), а саме: 65 248,21 грн.

Позивач зареєстрований за місцем проживання по

АДРЕСА_1 і має склад сім`ї разом зі своєю бабою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою в.о.сільського старости ОСОБА_8 №297/08/01 від 13.07.2020 (а.с.17).

Позивачем додано до позову акт обстеження матеріально-побутових умов проживання його сім`ї, складений депутатом Української сільської ради ОСОБА_9 , у якій зазначено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з бабусею ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Домоволодіння належить бабі ОСОБА_7 . Умови проживання сім`ї задовільні. Будинок має пічне опалення, Земельна ділянка обробляється. Ведеться невелике підсобне господарство. Дохід сім`ї складається із заробітної плати позивача та пенсії бабусі (а.с.16).

Усуваючи протиріччя у вказаних документах щодо складу його сім`ї, позивач в судовому засіданні пояснив, що його мати має власний будинок в с. Троїцьке, в якому зареєстроване її місце проживання.

З кредитного договору № від 01.06.2020 між позивачем та та ТОВ «ФК`ЦФР» вбачається, що розмір кредиту 19 857 грн, а загальний щомісячний платіж складає 1373,51 грн, строк погашення кредиту 01.06.2022 року (а.с.18-31).

Правовідносини сторін регулюються нормами міжнародного права, Закону України «Про охорону дитинства» та СК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України).

При вирішенні спору суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Суд вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів того, що після стягнення з нього за судовими рішеннями аліментів на утримання дітей внаслідок дії незалежних від нього об`єктивних обставин змінився його матеріальний стан: зменшилися його доходи чи він втратив джерела до існування; з`явилися інші особи, яких по закону чи за судовим рішенням він зобов`язаний утримувати; погіршився стан його здоров`я. Позивач не надав доказів, що його бабуся не отримує пенсію, про розмір такої пенсії. Його мати є працездатною і не проживає разом з ним. Позивач не надав також доказів, зокрема, витягу з реєстрів речових прав, щодо відсутності у нього, його матері і бабусі нерухомого майна, а саме: земельних ділянок, в тому числі для товарного сільськогосподарського виробництва, про що стверджував в судовому засіданні представник відповідачки 1.

Укладення кредитного договору на нетривалий термін і на невелику в порівнянні з його заробітною платнею суму позивач вчинив добровільно, з метою отримання для себе особисто грошових коштів, які він витратив на власні потреби, тому його кредитні зобов`язання суд не може оцінювати як об`єктивну обставину, яка надовго або назавжди погіршила його матеріальний стан і має враховуватися для зменшення розміру аліментів.

Суд погоджується з позицією відповідачки 1, що укладення кредитного договору платником аліментів може розглядатися як умисне погіршення свого матеріального стану для ініціювання зменшення розміру аліментів.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов про зменшення розміру аліментів не підлягає задоволенню як необґрунтований.

Такий висновок суду відповідає змісту параграфу 1 статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яким передбачено право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерело права.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що параграф 1 статті 6 не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року) ЄСПЛ зазначив, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін.

Відповідно до змісту ст.141 ЦПК України суд залишає на позивачеві документально підтверджені квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.533489706.1 від 11.04.2016 року його судові витрати за сплату судового збору в розмірі 840,20 грн.

Відповідачки заяв щодо своїх судових витрат суду не надали.

На підставі викладеного та ст.ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 7, 180, 181, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 77, 81, 82, 128, 131, 141, 247, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ,про про зменшення розміру аліментів відмовити.

Судові витрати залишити на позивачеві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя П. О. Бурда