Справа № 627/1702/15-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Каліберди В.А.,

з участю секретаря - Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області скаргу боржника ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Фурман Вікторія Олегівна, стягувач ОСОБА_2 , виконавець - державний виконавець Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Безверха Г.В. на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Безверхої Г.В., стягувач: ОСОБА_2 .

Скаргу мотивує тим, що в провадженні Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

06.01.2021 року головним державним виконавцем винесено постанову про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом.

На даний час боржник працевлаштований на посаду водія автотранспортних засобів, а тому обмеження його права керування позбавляють його можливості виконувати свої професійні обов`язки, отримувати дохід та виконувати аліментні зобов`язання, в зв`язку з чим прохав скасувати постанову про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом від 06.01.2021 року.

Окрім цього також прохав скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу в розмірі 22 854,04 грн. від 26.03.2021 року, оскільки згідно ч.4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Вказану статтю було доповнено законом №2475-VІІІ від 03.07.2018 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

А тому скаржник вважає, що для застосування санкції згідно ч.14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» в розрахунок має братися заборгованість починаючи з 03.07.2018 року.

Однак згідно постанови виконавця про накладення штрафу від 26.03.2021 року на дату 28.02.2021 року заборгованість складає 45 708,08 грн. Відповідно дорозрахунку заборгованості від 01.04.2021 року ця сума заборгованості вирахувана починаючи з грудня 2015 року, що порушує права боржника, в зв`язку з чим представник скаржника прохав скасувати постанову державного виконавця про накладення на ОСОБА_1 штрафу від 26.03.2021 року.

Також представник скаржника прохала поновити строк звернення на оскарження постанови від 06.01.2021 року про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом та постанови про накладення штрафу в розмірі 22 854,04 грн. від 26.03.2021 року, оскільки дізнався про означені постанови лише у квітні, після отримання матеріалів скарги стягувача, а безпосередньо постанови не були отримані боржникомта через карантинні обмеження зміг звернутися до адвоката лише 26.04.2021 року.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, однак представник скаржника надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 та його представника.

Представник Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся судом, однак надав заяву, в якій просить проводити розгляд скарги без представника. Також державним виконавцем Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Безверхою Г.В. було надано відзив на скаргу ОСОБА_1 , в якому вона проти задоволення скарги заперечувала, вказавши при цьому, що державним виконавцем виконавчі дії були вчинені з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» в повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд скарги у їх відсутність суду не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

У порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.74 Закону «Про виконавче провадження» - рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно ч.5 ст.74 Закону- рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Такі скарги розглядаються в порядку, передбаченому ст.ст.447-450 ЦПК України.

Оскаржуваною постановою державного виконавця Безверхої Г.В. від 06.01.2021р. - встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №627/1702/15. Згідно змісту постанови: у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 31.12.2020р. за період з 16.12.2015р. по 31.12.2020р. в сумі 49 172,08 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Оскаржуваною постановою державного виконавця Безверхої Г.В. від 26.03.2021 року за ухилення від сплати аліментів та заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь стягувача у розмірі 22 854,04 грн.

Враховуючи, що відсутні відомості про отримання вказаних постанов заявником раніше, то суд погоджується з тим, що ним строк оскарження даних постанов пропущено з поважних причин, і такий строк має бути поновлений і скарга має бути розглянута по суті.

Враховуючи обов`язки, які повинен виконувати державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, він зобов`язаний дотримуватись Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено частиною 1 статті 13 ЗУ «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, за частиною 1 цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5 (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 р. за №489/20802) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень. Пунктами 6 та 7 Інструкції визначені вимоги, зокрема до постанови. Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів,

з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю. Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, вона підписується електронним цифровим підписом. У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону. Інші посадові особи органів державної виконавчої служби у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

Згідно п.2 ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на час винекнення спірних правовідносин, тобто на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом від 06.01.2021 року) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Однак ч.10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що з 14.03.2016 року (постанова про відкриття виконавчого провадження) на виконанні у головного державного виконавця Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Безверхої Г.В. перебуває виконавче провадження №50483380 з примусового виконання виконавчого листа №627/1702/15, виданого Краснокутським районним судом Харківської області 17.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 щомісячно аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення донькою повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2015 року.

Постановою головного державного виконавця Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Безверхою Г.В. щодо боржника ОСОБА_1 встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості по сплаті аліментів в повному обсязі згідно виконавчого листа №627/1702/15, виданого 17.02.2016 року. Крім того, визначено, що розмір заборгованості становить 49 172 грн. 08коп.

Однак, як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_1 , то останній відповідно до наказу ФОП ОСОБА_4 №3 від 20 квітня 2021 року був прийнятий з 20 квітня 2021 року на посаду водія автотранспорних засобів, про що свідчить наказ № 3 від 20 квітня 2021 року та відомості в трудовій книжці серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , копії яких маються в матеріалах справи.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Враховуючи, що заявник надав суду підтвердження про таку роботу, де право керування транспортним засобом є обовязковим , і з іншої сторони не встановлено, що вказана робота на даний час не є єдиним основним законним джерелом засобів існування боржника (принаймні дане ствердження заявника не спростоване), то суд погоджується з заявником у тому, що вказана постанова не відповідає вимогам частини 10 статті 71 Закону «Про виконавче провадження», є протиправною, суттєво обмежує його у роботі, фактично позбавляє єдиного і основного на даний час джерела існування, а також можливість отримання доходу та виконання боржником аліментних зобов`язань.

Таким чином, з`ясувавши обставини по справі, суд прийшов до висновку, що постанова державного виконавця від 06.01.2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом підлягає до скасування, оскільки боржник ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_4 з 20 квітня 2021 року, а норми ч.10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» мають заборону на застосування тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Крім того, на думку суду, встановлене обмеження порушує права та інтереси боржника на право власності, оскільки таким встановленим тимчасовим обмеженням він позбавлений можливості працювати на посаді водія, отримувати доходи на своє існування та утримання дитини на виконання виконавчого документу.

Що стосується вимог скаржника про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу від 26.03.2021 року, то вони задоволенню не підлягають задоволенню на підставі слідуючого.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_1 , то останній вважає, що вказана постанова державного виконавця післягає скасуванню, оскільки на думку скаржника сума заборгованості по аліментам для нарахування штрафу відповідно до ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» повинна вираховуватися починаючи з 03.07.2018 року, тобто з моменту доповнення ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» 14 частиною, однак з вказаним твердженням скаржника суд не погоджується на піставі слідуючого.

Судом встановлено, що 14 березня 2016 року головним державним виконавцем ВДВС Краснокутського РУЮ Безверхою Г.В. відкрито виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа № 627/1702/15 від 17 лютого 2016 року.

Згідно з розрахунком державного виконавця Безверхої Г.В. від 01 березня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 за період з моменту відкриття виконавчого провадження (14.03.2016 року) до 28.02.2021 року становить 45708,08 грн, яка за сукупним розміром перевищує суму відповідних платежів за три роки.

В зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_1 вимоги виконавчого листа №627/1702/15 від 17.02.2016 року в повному обсязі не виконував, що призвело до утворення заборгованості зі справи аліментів,

сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, тобто станом на 28.02.2021 року заборгованість становить 45 708,08 грн., постановою головного державного виконавця Краснокутського районного відділу держаної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків) Безверхої Г.В. від 26.03.2021 року було накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь стягувача у розмірі 22854,04 грн.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 грудня 2020 року по справі № 361/5729/18.

Крім того, сама норма закону (ч.14 ст. 71 ЗУ України «Про виконавче провадження») не містить деталізації щодо періоду, за який виникла заборгованість з аліментів (поточна чи у минулому), визначаючи лише її загальний розмір (заборгованість має бути більшою ніж аліменти за три роки), а ч.4 ст.11 закону визначає, що такий період обраховується з моменту предявлення виконавчого документу до виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що державний виконавець, який діяв виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону № 1404-VIII, зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за три роки, державний виконавець правомірно виніс постанови про накладення штрафу.

Також суд враховує, що виходячи зі змісту статті 71 Закону нарахування штрафу є не лише правом, а і обов`язком державного виконавця. І при встановлених конкретних обставинах державний виконавець не мав підстав для невжиття відносно боржника дій щодо накладення штрафу.

Таким чином, вказані дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про накладеня штрафу від 26.03.2021 року відповідають вимогам закону; оскаржувана постанова про накладення штрафу є законною та обґрунтованою, відповідає загальній меті обов`язковості судового рішення, відповідає цілі виконавчого провадження, відповідає інтересам стягувача на повне і належне виконання судового рішення, а також відповідає інтересам дитини, захищеним даним судовим рішенням.

А тому суд не вбачає підстав для скасування постанови про накладення штрафу, в зв`язку з чим дані вимоги скаржника в цій частині задоволенню не підлягають.

Також, суд враховує й те, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України заява № 46144/99, Іммобільяре Саффі проти Італії заява № 22774/93, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що заположеннями ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійсненнявсіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Керуючись ст.ст.260, 268, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Фурман Вікторія Олегівна, стягувач ОСОБА_2 , виконавець - державний виконавець Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Безверха Г.В. на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Безверхої Галини Володимирівни від 06.01.2021 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27 травня 2021 року.

Суддя В.А.Каліберда