Справа №443/1849/20
Провадження №2/443/19/21
РІШЕННЯ

іменем України

25 травня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю секретаря судового засідання Кушнір М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за ним право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що станом на 30.06.1990 року згідно витягу з погосподарської книги с.Мельнич, членами колгоспного двору АДРЕСА_1 були: ОСОБА_4 голова колгоспного двору, дід позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 - бабця позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 - батько позивача; ОСОБА_5 - мати позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та позивач, кожному із членів колгоспного двору умовно належало 1/5 частки у майні двору. Право власності на вищевказаний будинок було зареєстроване Стрийським МБТІ 30.01.1989 року під реєстровим № 27 за колгоспним двором, головою якого був дідо позивача ОСОБА_4 . Стверджує, що після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не зверталися до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, оскільки вважали, що позивач з батьком умовно володіли майном в розмірі 1/5 частки, а баба умовно володіла 3/5 частки майна колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла баба позивача ОСОБА_3 яка за життя склала заповіт, посвідчений 26.01.2015 року за реєстровим №03 секретарем виконкому Мельницької сільської ради, за яким заповіла все майно позивачу. Позивач вказує, що відповідач відмовляється від своєї частки у майні колгоспного двору на користь нього. Після смерті баби позивач вирішив оформити спадщину на своє ім`я, однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Тому, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом, з метою захисту свої майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 19.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 12.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задоволити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, 25.05.2021 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30 січня 1989 року, виданого виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с.14).

Зазначений у свідоцтві про право власності жилий будинок зареєстрований Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_4 , та записаний в реєстровій книзі № 1 за реєстровим номером № 27 від 30 січня 1989 року.

Згідно з витягом від 19.10.2020 року за № 413 з погосподарської книги с. Мельнич, що зберігається у виконкомі Мельницької сільської ради, станом на 30.06.1990 року, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4 - голова колгоспного двору, помер в 2010 році; ОСОБА_3 , померла у 2020 році; ОСОБА_5 , померла у 2009 році; ОСОБА_1 , 1989 року народження; ОСОБА_7 , 1963 року народження (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Мельницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 26 жовтня 2009 року (актовий запис за № 16) ( а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер дідо позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Мельницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 16 листопада 2010 року (актовий запис за № 21) ( а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 21 січня 2020 року (актовий запис за № 01) ( а.с. 11).

За життя ОСОБА_3 було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Мельницької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 03, згідно якого остання заповіла усе своє майно ОСОБА_1 (а.с. 21).

Згідно довідки Мельницької сільської ради №300 від 31.02.2020 року ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала в с.Мельнич Жидачівського Львівської області до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом із нею до дня смерті проживали: внук ОСОБА_1 , 1989 р.н.; зять ОСОБА_7 , 1963 р.н.. Заповіт від ОСОБА_3 у виконкомі Мельницької сільської ради посвідчувався 26.01.2015 року за №03 в користь ОСОБА_1 .. На день смерті ОСОБА_3 19.01.2020 року, заповіт не змінено і не скасовано (а.с.13).

Оскільки після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно колгоспного двору, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а інший спадкоємець ОСОБА_2 від своєї частки в майні колишнього «колгоспного двору» відмовився на користь позивачки, тобто не претендує на майно колгоспного двору, що підтверджується його заявою (а.с.46), тому єдиним спадкоємцем першої черги є ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майна, а саме: житловий будинок «А-1», загальною площею 110,3 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., господарські будівлі і споруди: сарай Б, сарай В, сарай Г, гараж Д, вдиральня Е, навіс Ж, ворота №1, огорожа №3, колодязь к, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.15-20).

Постановою від 24.07.2020 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його баби, оскільки частки житлового будинку вказаного вище не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.8).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Оскільки, син ОСОБА_1 позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога про визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом підлягає до задоволення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачка позов визнала дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка