Ухвала

10 червня 2021 року

м. Київ

справа № 667/9730/13-ц

провадження № 61-18341св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

треті особи: Приватне підприємство «Лартіс», Херсонська міська рада,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, - заступник прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Херсонської міської ради,

особа, яка звернулася з касаційною скаргою, - Приватне підприємство «Лартіс Плюс»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Приватного підприємства «Лартіс Плюс» на постанову Херсонського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в складі колегії суддів: Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданіка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, що складається із адміністративної будівлі літ. «А» та прибудови літ. «а», загальною площею 359 кв. м, мостіння та огорожі, розміщених на земельній ділянці 0,7923 га по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що на підставі попереднього договору купівлі-продажу від 06 березня 2001 року, укладеного на Херсонській торгівельній біржі «Альтер Его», нею придбане зазначене майно, яке належало відповідачу згідно реєстраційного посвідчення, виданого Херсонським бюро технічної інвентаризації від 05 січня 1992 року № 27.

Сторони правочину виконали повністю його умови, вона використовує придбане нерухоме майно для здійснення господарської діяльності.

Оскільки угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню згідно з частиною другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до статті 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності на нерухомість виникла у неї з моменту реєстрації договору на товарній біржі.

Порушення права власності пов`язане з тим, що правочин не був зареєстрований відповідності до Тимчасового порядку державно реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, відповідач не реагує на пропозиції про реєстрацію правочину, що унеможливлює реєстрацію за нею права власності на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна, що складається з адміністративної будівлі літ. «А» з прибудовою літ. «а», які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,7923 га та знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 06 березня 2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали на Херсонській торгівельній біржі «Альтер Его» попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, що складається із адміністративної будівлі та прибудови загальною площею 359 кв. м, мостіння та огорожі, які розташовані на земельній ділянці площею 0, 7923 га в АДРЕСА_1 , який зареєстрований під № 15 та не потребував нотаріального посвідчення в силу статті 15 Закону України «Про товарні біржі».

Позивач позбавлена можливості розпорядитись придбаним нерухомим майном, оскільки статтею 657 ЦК України визначені вимоги щодо обов`язкової нотаріальної форми договору купівлі - продажу нерухомого майна та його державної реєстрації. Вказані обставини є підставою для задоволення позову.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням, заступник прокурора Херсонської області, діючи в інтересах держави в особі Херсонської міської ради, звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року заочне рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2013 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 про визнання права власності закрито.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Комишанської селищної ради складено актовий запис про смерть № 140 від 25 жовтня 2004 року.

Відповідно до статті 25 ЦК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється в момент її смерті

Процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 37 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) та лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 12 листопада 2013 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , правоздатність якого на час пред`явлення позову припинилась, цей позов не підлягав розгляду судом.

Вказані обставини свідчать про те, що суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі, а відкривши провадження, повинен був його

закрити на підставі пункту 1 статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2020 року особа, яка не брала участь у справі, - Приватне підприємство «Лартіс Плюс» (далі - ПП «Лартіс Плюс») звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року і закрити провадження у справі за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Херсонської міської ради.

В обґрунтування касаційної скарги заявник посилався на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначав, що апеляційний суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 367/1315/15-ц, від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц, від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18.

Крім того, ПП «Лартіс Плюс» посилалося на пункт 2 частини другої статті 289 ЦПК України та вказувало на необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року № 183/4229/14-ц, від 20 червня 2019 року в справі №185/998/16-ц, які застосовані судом апеляційної інстанції.

Також вказував, що підставою касаційного оскарження є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (стосовно частини розгляду позовних вимог відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребувано її матеріали з Херсонського міського суду Херсонської області

31 березня 2021 року справа № 667/9730/13 надійшла до Верховного Суду.

Заступник керівника Херсонської обласної прокуратури направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 06 березня 2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали на Херсонській торгівельній біржі «Альтер Его» попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, що складається з адміністративної будівлі літ. «А» з прибудовою літ. «а», загальною площею 359 кв. м, мостіння та огорожі, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,7923 га за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстрований на товарній біржі за реєстровим номером 15.

У ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Комишанської селищної ради складено актовий запис про смерть № 140 від 25 жовтня 2004 року, що підтверджується листом Корабельного районного у місті Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07 квітня 2020 року № 904/172-22.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ПП «Лартіс Плюс», яке не брало участь у справі, зазначало, що до участі у справі в якості третьої особи залучено ПП «Лартіс», однак оскаржувана постанова впливає на права ПП «Лартіс Плюс», зазначені підприємства є самостійними суб`єктами господарювання. Спірне нерухоме майно, право власності на яке було визнане за ОСОБА_1 заочним рішенням суду першої інстанцій в цій справі, передане до статутного капіталу ПП «Лартіс Плюс».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення, є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення. Аналогічного по суті висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги ПП «Лартіс Плюс», колегія суддів вважає, що оскаржуваним судовим рішенням апеляційної інстанції про скасування заочного рішення суду першої інстанції та закриття провадження в справі не вирішувалось питання про його права, свободи, інтереси або обов`язки.

Оскільки оскаржуваним судовим рішенням про закриття провадження у справі не вирішувалося питання щодо права власності ПП «Лартіс Плюс» на спірне нерухоме майно, у суду касаційної інстанції відсутні підстави вважати, що судом апеляційної інстанції вирішено питання про права та обов`язки ПП «Лартіс Плюс», яке не брало участі у цій справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи те, що постановою Херсонського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року про закриття провадження у справі не вирішувалося питання про права

та обов`язки ПП «Лартіс Плюс», яке не брала участі у справі, касаційне провадження за його касаційною скаргою підлягає закриттю.

Керуючись статтями 389, 396, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Лартіс Плюс» на постанову Херсонського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , треті особи: приватне підприємство «Лартіс», Херсонська міська рада про визнання права власності закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков