Справа № 438/911/20
Номер провадження 2/438/66/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Заочне

17 травня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Гадубяк О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Бориславської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Бориславської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , про визнання права власності на ј часток земельної ділянки (кадастровий номер :03:020:0053), площею 0,0247 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Предмет та підстави позову визнання права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі продажу укладеного між нею та ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

16 липня 2012 року відповідачка склала заповіт на ім`я позивачки, яким заповіла ОСОБА_2 на випадок своєї смерті на користь останньої належну їй частку на праві спільної власності на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_3 . На думку позивачки набувши у власність за договором купівлі продажу квартиру АДРЕСА_2 , вона набула у власність ј частину земельної ділянки прощею 0,0247 га, кадастровий номер :03:020:0053, тому просить визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку.

Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 09 вересня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні.

Ухвалами суду справа відкладалась неодноразово, у зв`язку з неявкою сторін, залученням третьої особи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації, про причини неявки суду не повідомила. Відповідач була присутня на одному судовому засіданні лише 12 січня 2021 року, на решту судових засідань не з`являлась.

Відповідач Бориславська міська рада Львівської області у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила слухати справу за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації, про причини неявки суду не повідомив. Судову повістку третя особа отримала 13 травня 2021 року, що стверджується зворотнім поштовим повідомленням.

Згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідач, належним чином повідомлений про судовий розгляд справи та строк подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подав або інформації про поважність причин неподання відзиву. Тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача ОСОБА_3 проти чого позивач не заперечує.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., зареєстрованого в реєстрі за №0192, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 передали, а ОСОБА_2 , прийняла і оплатила квартиру АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з двох житлових кімнат житловою площею 28,4 кв.м та однієї кухні. Загальна площа квартири 39,2 кв.м.

Земельна ділянка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія №432237 від 08.08.2007 р., на якій розташований будинок за адресою АДРЕСА_3 , знаходиться у спільній власності всіх співвласників будинку, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , без поділу на частки.

На думку позивачки, у даному випадку діє принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Отже, в розумінні статті 86 ЗК України спільна часткова власність на земельну ділянку це спільна власність з обов`язковим визначенням частки кожного з учасників спільної власності.

Підстави виникнення права спільної часткової власності, зазначені у статті 87 ЗК України, не є вичерпними та розширюються іншими положеннями ЗК України.

Так, в силу ст. 120 ЗК України у разі наявності спільної часткової власності на будинок декількох власників, такі власники набувають право спільної часткової власності на земельну ділянку біля будинку. У разі наявності бажання кожен із співвласників спільної часткової власності має право на отримання особисто у власність частину земельної ділянки відповідно до частки, що йому належить. Питання про виділення належної власнику частки в натурі (на місцевості) вирішується за угодою між усіма співвласниками.

Порядок та умови використання земельної ділянки, що знаходиться у спільній частковій власності, визначаються за згодою всіх співвласників, тобто рішення щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою повинні бути спільними та одностайно схваленими усіма співвласниками.

Як встановлено судом позивачка згідно заявлених позовних вимог просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, на якій розміщено будинок АДРЕСА_3 , в якому позивачка на праві власності має квартиру АДРЕСА_4 .

Як вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія №432237 від 08.08.2007 р., на якій розташований будинок за адресою АДРЕСА_3 , встановлено, що земельна ділянка перебуває у спільній власності ОСОБА_5 , яка згідно відомостей про померлу особу померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , а право власності на земельну ділянку може оформлятися на усіх співвласників будинку. Також встановлено, що між співвласниками житлового будинку не визначені частки земельної ділянки за кожним із співвласників.

Тобто, позивачкою передчасно подано до суду позовну заяву про визнання за нею права власності на земельну ділянку, на якій розміщено будинок АДРЕСА_3 , в якому позивачка на праві власності має квартиру АДРЕСА_4 , оскільки на даний час між співвласниками не вирішено питання розподілу спільної земельної ділянки на частки, а дане питання не було предметом позову.

Так, на час купівлі позивачкою квартири в будинку АДРЕСА_3 (20 березня 2008 року) за змістом статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відтак, до позивача перейшла частина земельної ділянки, яка належала попереднім співвласникам квартири будинковолодіння.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку; учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Судом встановлено, що розмір часток у спільній власності на земельну ділянку сторонами не визначався і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, а тому при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивачка, слід виходити з розміру її частки у вартості будинковолодіння на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Разом з тим, звернувшись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельну ділянку на якій розташований будинок АДРЕСА_3 , кадастровий номер :03:020:0053, яка не поділена на частки між співвласниками, при цьому з вимогою про визначення за нею частки на земельну ділянку до суду не зверталась.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

З урахуванням вищевказаних обставин, та приймаючи до уваги, що суд не можу вийти за межі позовних вимог, а сторони є вільними у обранні способу та засобів захисту свого порушеного права, суд дійшов переконання що позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку є передчасними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Бориславської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т. Слиш