ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/876/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/1807/21 Категорія: : на ухвалу Кондрацька Н.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л. І

За участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі Департамент соціальної політики Черкаської міської ради;

третя особа ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_3 адвокат Давигора С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Давигори Світлани Анатоліївни на ухвалу Придніпровського районного суд м. Черкаси від 26.03.2021 року, постановлену під головуванням судді Кондрацької Н.М., у Придніпровському районному суді 26.03.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

22.03.2021 року ОСОБА_3 в особі представника адвоката Давигори С.А. звернувся в суд з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішень.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 через свого представника адвоката Давигору С.А. оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, при порушенні суддею правил підсудності, тому не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначається, що підставою звернення до Придніпровського районного суду м. Черкаси було те, що Черкаський окружний адміністративний суд відмовив позивачу ОСОБА_3 у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради. Ухвала під головуванням судді Черкаського окружного адміністративного суду Гаращенка В.В. була постановлена, 01.03.2021 року.

Адміністративний суд, відмовляючи у відкритті провадження у справі, вказав, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому направив сторону позивача до суду цивільної юрисдикції із поданим позивачем позовом.

Скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу, що ОСОБА_3 оскаржує рішення відповідача, яке було прийнято ним після винесення рішення у цивільній справі про стягнення аліментів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , тобто виникло із цивільних правовідносин, а оскаржувані рішення в цьому позові були підставою призначення так званих «державних» аліментів, у зв`язку з тим, що отримувач аліментів подав відомості, що суперечили та не відповідали умовам такого призначення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Давигора С.А. просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.03.2021 року про відмову у відкритті провадження у справі, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони по справі повідомлені про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується судовими повістками з повідомленням, які повернулись на адресу апеляційного суду.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача адвоката Давигори С.А., яка з`явилася в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали позовної заяви, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 258 ЦПК України визначено, що ухвала є різновидом судового рішення.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вказавши, що спірні правовідносини має бути розглянуто у позовному провадженні, але в порядку адміністративного судочинства, оскільки суд вважає, що відповідач по справі Департамент соціальної політики Черкаської міської ради є суб`єктом владних повноважень, тому оскарження дій відповідача регулюється положеннями адміністративного судочинства, обґрунтовував суд першої інстанції ухвалу.

Суд першої інстанції керувався п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, згідно якої визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки вбачається, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення вимог процесуального права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов?язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 22.03.2021 року ОСОБА_3 в особі представника адвоката Давигори С.А. звернувся в суд з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішень.

ОСОБА_3 просив визнати протиправними та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 19.09.2011 року про виплату тимчасової допомоги, яка залежить від розміру аліментів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно протоколу № 891987 від 19.09.2011 року та рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 25.03.2019 року про виплату тимчасової допомоги, яка залежить від розміру аліментів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно протоколу № 422949 від 25.03.2019 року.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв?язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов?язує надавати такі послуги виключно суб?єкта владних повноважень, і спір виник у зв?язку із наданням або не наданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб?єктом виборчого процесу або процесу референдуму, і спір виник у зв?язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб?єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно-правовий характер, пов?язаність із сферою реалізації публічної влади.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе відзначити, що специфіку публічно-правового спору визначає не тільки його суб`єктивний склад, а й підстави виникнення цього спору і тісно пов`язане з цим питанням межі повноважень адміністративного суду.

Загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є суб?єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути суб?єкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання суб?єктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим суб?єктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством). Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних чи сімейних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту позовної заяви, предметом даного спору є встановлення факту своєчасної сплати аліментів, оскільки за твердженням позивача допомога ОСОБА_2 призначена на неповнолітнього сина на підставі норм постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 186 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме».

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 03.02.2021 року у справі № 710/1435/20 встановлено обставини несплати позивачем ОСОБА_3 аліментів у встановлені строки.

Отже, ОСОБА_3 оскаржує рішення відповідача, яке було прийнято ним після винесення рішення у цивільній справі про стягнення аліментів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , тобто виникло із цивільних правовідносин, а оскаржувані рішення в цьому позові були підставою призначення так званих «державних» аліментів, у зв`язку з тим, що отримувач аліментів подав відомості, що суперечили та не відповідали умовам такого призначення.

Відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 569/5553/17 від 30.01.2019 року, аналіз змісту ст. 15 ЦПК України та ст. 17 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосовувати виключно формальний критерій визначення суб`єктивного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги вище викладене, вважає, що захист прав позивача, у визначений ним спосіб можливий лише за умови встановлення наявності або відсутності порушення його прав у сфері цивільних відносин, що не входить до компетенції адміністративного суду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги доводи апеляційної скарги скаржника, оскільки доводи скаржника є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції допущено порушення вимог процесуального закону, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, тому вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали суду підлягають задоволенню, ухвала суду скасуванню з направленням матеріалів справи в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до постановлення ухвали з порушенням норм процесуального права, що в силу ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції, тому підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, а ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З огляду на вище викладене, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.03.2021 року слід скасувати у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, а матеріали даної справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379,381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Давигори Світлани Анатоліївни задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суд м. Черкаси від 26.03.2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішень - скасувати, прийняти нову постанову.

Матеріали справи № 711/1807/21 за позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішень повернути до Придніпровського районного суду м. Черкаси для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 травня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко