справа № 198/98/21
провадження № 2/0198/120/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в смт Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Юр`ївської об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельних ділянок під вказаним будинком загальною площею 0,27 га, які належали померлій на підставі рішення Юр`ївської селищної ради народних депутатів від 28.02.1994 № 34/323 та виданого на його підставі Державного акта серії ДП ЮР № 000 від 05.04.1996.

Вказану спадщину прийняв батько позивача ОСОБА_3 (син ОСОБА_2 ), а також отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, однак, за життя не оформив свої спадкові права та не отримав свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки під будинком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_3 помер, заповіту за життя не складав. Після його смерті спадкоємці першої черги за законом позивач та мати позивача (дружина померлого) ОСОБА_4 прийняли спадщину та уклали угоду про розподіл спадкового майна, за умовами якої поділили по 1/2 частці житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , все інше майно перейшло у спадок позивача.

22 серпня 2005 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищезазначеного будинку та зареєстрував право власності.

Однак, право власності на земельні ділянки під будинком позивач та ОСОБА_4 не оформили через відсутність правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності ОСОБА_3 на це майно.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 заповіту не складала, єдиним спадкоємцем першої черги за законом після її смерті був ОСОБА_1 .

Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 та 21.12.2010 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а 15.02.2011 зареєстрував право власності.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовані під вищевказаним будинком.

Однак, 03.03.2021 нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у позивача правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавця на це майно.

Таким чином, на даний час позивач не може оформити спадкові права на земельні ділянки, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог) про визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

30.03.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, в порядку підготовки справи до судового розгляду від Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області витребувано копії спадкових справ, а також зобов`язано ПП «Геолайф» виготовити технічну документацію із землеустрою.

13.05.2021 від представника позивача адвоката Ільченко І.В. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою від 13.05.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник адвокат Ільченко І.В. в судове засідання не з`явились, остання надала суду заяву про те, що уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 12.11.1994 (а.с. 13).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельних ділянок під вказаним будинком загальною площею 0,27 га, які належали померлій на підставі рішення Юр`ївської селищної ради народних депутатів від 28.02.1994 № 34/323 та виданого на його підставі Державного акта серії ДП ЮР № 000 від 05.04.1996 (а.с. 26-27).

Як виходить з матеріалів справи, ОСОБА_3 є сином померлої ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.08.1963 (а.с. 14).

Спадщину у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельних ділянок під вказаним будинком прийняв батько позивача ОСОБА_3 , син спадкодавиці ОСОБА_2 , а також отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок (а.с. 15-16).

В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 08 квітня 1996 року державним нотаріусом Юр`ївської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за № 49, відсутні відомості щодо інших спадкоємців, які мають право на спадкування після її смерті (а.с. 91-108).

Однак, ОСОБА_3 за життя не оформив свої спадкові права та не отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку під вищевказаним будинком.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 02.09.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Юр`ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

Заповіту ОСОБА_3 за життя не складав. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були позивач та дружина померлого, мати позивача, ОСОБА_4 .

Як виходить з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 01.11.1976 (а.с. 18).

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли позивач і мати останнього ОСОБА_4 та уклали угоду про розподіл спадкового майна, за умовами якої поділили по 1/2 частині житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , все інше майно померлого перейшло у спадок позивачу. Разом з тим, щодо присадибної земельної ділянки, площею 0,27 га, угода не укладалась (а.с. 19).

22.08.2005 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищезазначеного будинку та зареєстрував право власності в КП «Павлоградське МБТІ» (а.с. 20, 21).

В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 21 грудня 2004 року державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за № 267/2004, відсутні відомості щодо інших спадкоємців, які мають право на спадкування після його смерті (а.с. 40-71).

Однак, право власності на земельну ділянку під будинком позивач і мати останнього ОСОБА_4 не оформили.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 05.01.2007, мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 22).

Після смерті останньої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яку позивач прийняв та 21.12.2010 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а також 15.02.2011 зареєстрував право власності на будинок в КП «Павлоградське МБТІ» (а.с. 23, 24).

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства під вищевказаним будинком, яка належала ОСОБА_2 , однак, постановою нотаріуса від 03.03.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва, через відсутність правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавця на це майно (а.с. 25).

Судом встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ЮР № 000 від 05.04.1996 був виданий після смерті ОСОБА_2 , тому остання його не отримала, хоча за життя на підставі рішення Юр`ївської селищної ради народних депутатів від 28.02.1994 року № 34/323 набула права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,02 га.

Оскільки спадкодавиця ОСОБА_2 померла до 01 січня 2004 pоку, застосуванню до відносин спадкування підлягають норми чинного на той час законодавства - Цивільного кодексу Української PCP 1963 року.

Статтею 524 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі статтею 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529 ЦК УРСР).

Згідно приписів статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За положеннями статей 560, 561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Разом з тим, норми ЦК УРСР не встановлювали конкретного строку, протягом якого спадкоємець зобов`язаний отримати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, ОСОБА_3 , як спадкоємець за законом, прийняв спадщину у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , та вважався таким, що прийняв спадщину й у вигляді земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства.

Щодо оформлення спадкових справ на вказану землю за ОСОБА_3 , суд зазначає таке.

Станом на 1994 рік порядок надання громадянам земельних ділянок у власність встановлювався Земельним Кодексом України 1990 року (в редакції 1993 року), та Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок».

Відповідно до ч.ч 1,5 ст. 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» (в редакції 1992 року) було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачою державного акта на право приватної власності на землю.

Статтею 6 цього ж Декрету зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Однак дія цих статей Земельного кодексу (в редакції 1992 року) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Отже, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) і рішенням місцевої ради така земельна ділянка була передана йому у приватну власність, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина виникало право власності на земельну ділянку, а не з моменту отримання державного акта.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку загальною площею 0,27 га (для обслуговування житлового будинку - 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,02 га) на підставі Рішення Юр`ївської селищної Ради народних депутатів від 28.02.1994 року № 34/323. Проте за життя не встигла отримати державний акт.

В той же час, після її смерті вказана земельна ділянка увійшла до спадкового майна, яке в свою чергу прийняв ОСОБА_3 .

Земельний Кодекс 1990 року втратив чинність 01.01.2002. Натомість надалі земельні правовідносини регулювались Земельним Кодексом 2001 року.

Згідно із Законом № 509-VI від 16.09.2008 були внесені зміни до Земельного Кодексу 2001 року, зокрема п. 1 Перехідних положень доповнено абзацом другим такого змісту: «Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку».

Разом з тим, оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до набрання чинності вказаною нормою закону, то відповідно й не отримав за життя державного акта на земельну ділянку.

На час смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діяли спадкові правовідносини, які регулювались нормами ЦК України 2004 року.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, позивач та ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , прийнявши спадщину, набули й право на спірну земельну ділянку в рівних долях по 1/2 частці за кожним.

Разом з тим, належна ОСОБА_4 1/2 частка земельної ділянки, хоча й не була оформлена нею за життя, однак увійшла до спадкової маси, яку прийняв позивач відповідно до вимог закону.

В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 04 грудня 2007 року державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за № 94/2008, відсутні відомості щодо інших спадкоємців, які мають право на спадкування після її смерті (а.с. 72-90).

За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки судом встановлено, що позивач є онуком померлої ОСОБА_2 , а також сином померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та спадкоємцем першої черги за законом після їх смерті, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, відомостей та доказів щодо наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, в матеріалах справи немає, а відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку позбавляє спадкоємця можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим задовольнити позов (з урахуванням уточнених позовних вимог) у повному обсязі та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на земельні ділянки.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує заяву позивача про залишення за ним витрат на судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 527, 548, 560, 561 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 12, 13, 141, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Юр`ївської об`єднаної територіальної громади, в особі Юр`ївської селищної ради Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51300, Дніпропетровська обл., Павлоградський (колишній Юр`ївський) район, смт Юр`ївка, вул. Центральна, 67/1, ), про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,15 га, кадастровий номер :02:001:0793, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га, кадастровий номер :02:001:0798, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,15 га, кадастровий номер :02:001:0793, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га, кадастровий номер :02:001:0798, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 28.05.2021.

Суддя І. О. Гайдар