Справа № 309/3231/20
Провадження № 2/309/355/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря : Соймик Н.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом:

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги позивачем вмотивовані тим, що з 2018 р. вона з відповідачем проживали у цивільному шлюбі під час якого у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2020 р. стосунки між ними були припинені та наразі вони проживають окремо один від одного.

На даний час син сторін проживає разом із матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач ОСОБА_4 участі у вихованні та фінансовому утриманні дитини приймає час від часу, рідко бачиться з сином, кошти на утримання дитини надає нерегулярно, виключно на вимогу позивача .

Позивач вважає, що відповідач стабільно повинен приймати участь у фінансовому забезпеченні дитини. Оскільки позивач перебуває у декретній відпустці та не має жодного доходу відповідач повинен також приймати участь і у її утриманні до досягнення дитиною трирічного віку.

У своєму позові позивач просить суд винести рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітків, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, та стягнути аліменти на її утриманні в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Відповідачу направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив.

На виконання ухвали сулу відповідач ОСОБА_4 подав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає необґрунтованими вимогу позивача в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Оскільки ОСОБА_4 офіційно працевлаштований, працює в Управлінні муніципальної варти Ужгородської міської ради та має досить високий щомісячний дохід. При стягненні з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку їх середньомісячний розмір складатиме приблизно 7559,22 грн. Дана сума перевищує прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, визначений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», майже в 4 рази та є цілком достатнім вкладом батька в забезпечення гармонійного розвитку дитини. Звертає увагу суду, що відповідач ніколи не ухилявся від забезпечення сина, купував речі не тільки йому, а й іншим дітям позивачки. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утриманні дружини в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, то відповідач просить суд відмовити у її задоволенні, оскільки відповідач перебував з позивачкою у стосунках, але ніколи не був ні в офіційно зареєстрованому шлюбі, ні у фактичних шлюбних відносинах. Позивачка та відповідач ніколи постійно не проживали разом, не вели спільного побуту та господарства, тобто в їхніх стосунках були відсутні ознаки, що притаманні фактичним шлюбним відносинам.. В зв`язку з наведеним просить суд задоволити позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала покликаючись на наведені в позовній заяві обставини, просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково, а саме визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача ОСОБА_4 , але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та у розмірі 1000 грн. на утримання позивача ОСОБА_3 до досягнення сином трьох років.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах за час яких у сторін народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9)

На даний час син сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні ( а.с.11).

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про її стан здоров`я, вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, домовленість про сплату аліментів між ними як батьками відсутня, питання утримання неповнолітньої дитини не вирішено, тому слід стягувати із ОСОБА_4 аліменти.

У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітнтніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі), а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 офіційно працевлаштований та працює в Управлінні муніципальної варти Ужгородської міської ради

На переконання суду при стягненні з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку їх середньомісячний розмір складатиме приблизно 7559,22 грн. Дана сума перевищує прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, визначений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», майже в 4 рази та є цілком достатнім вкладом батька в забезпечення гармонійного розвитку дитини. Дана сума аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю та батьком дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини.

З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітків, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, офіційно працевлаштований, відповідно суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років щомісячно в розмірі 1500 грн. з дня подачі позову та досягненням дитиною трьохрічного віку.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., остільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволити частково .

Стягувати з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітків, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття починаючи з 4 грудня 2020 року.

Стягувати з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання дружини у розмірі 1500 грн. щомісячно починаючи з 4 грудня 2020 року до досягнення дитиною трьох років а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_1 на користь держави 840 грн. 80 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повнитй текст рішення виготовлено 31 травня 2021 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.

Рішення не набрало законної сили.

Помічник судді.: Форкош Д.З.

31.05.2021