Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2021 Справа №607/12259/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Свергун Т.В., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська районна державна нотаріальна контора, просить визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 , згідно якого земельну ділянку площею 0,0826 га з кадастровим номером :02:001:1789 вона заповіла ОСОБА_4 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 16 грудня 2019 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою Гадзалишину Володимиру Володимировичу. Заява мотивована тим, що відповідач успадкував після смерті матері земельну ділянку, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №016509, виданого 24 лютого 2005 року. Однак, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2010 року у справі №2-45/10 визнано частково недійсним та виключено із вказаного державного акту земельну ділянку загальною площею 68.57 кв. м., необхідну для обслуговування 13/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №2345 від 18 грудня 2008 року та за позивачем було визнано право власності на земельну ділянку площею 68,57 кв. м. яка є частиною земельної ділянки площею 0,0826 га. Тому вважає, що оскаржуваним свідоцтвом та заповітом порушено його право власності на земельну ділянку.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із занесенням до протоколу судового засідання від 27 серпня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, викладених в ньому.

В судовому засіданні представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилається на те, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 січня 2010 року щодо знесення гаражу не виконано. Вважає, що права позивача не порушено.

Представник Тернопільської районної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу у його відсутності.

Розглянувши справу судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 є власником 13/20 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т.І. 10 березня 2006 року (а.с. 32) та реєстраційного посвідчення Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації (а.с. 33).

Згідно державного акту Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №016509, виданий 24 лютого 2005 року ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 0.0826 га з кадастровим номером :02:001:1789 в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2010 року у справі №2-45/10 визнано частково недійсним та виключено із вказаного державного акту земельну ділянку загальною площею 68.57 кв. м, необхідну для обслуговування 13/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №2345 від 18 грудня 2008 року. Визначено за ОСОБА_1 земельну ділянку необхідну для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 площею 68,57 кв. м., яка є частиною земельної ділянки площею 0,0826 га з кадастровим номером :02:001:1789 надавши вказану земельну ділянку йому у власність.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03.06.2019 року.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого земельну ділянку площею 0,0826 га з кадастровим номером :02:001:1789, право власності на яку їй належить на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №016509, виданого 24 лютого 2005 року, вона заповіла ОСОБА_4 .

Як видно із матеріалів спадкової справи, на підставі заповіту 16 грудня 2019 року, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Гадзалишину Володимиру Володимировичу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого право власності на земельну ділянку площею 0,0826 га з кадастровим номером :02:001:1789, яка належала ОСОБА_5 , перейшло до ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом.

Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.

Щодо позовної вимоги про визнання заповіту недійсним, суд виходить із такого.

Заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Статтею 1236 Цивільного кодексу України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Аналіз вказаної норми дозволяє зробити висновок, що заповідач мав право охопити заповітом майно, яке йому не належить на момент його оформлення. Реальні права та обов`язки спадкодавця, які входять до складу спадщини, мають встановлюватися при видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо заповіт складено щодо конкретного майна, яке не перебуває у власності заповідача на момент відкриття спадщини, то заповіт в цій частині втрачає чинність.

Наявність заповіту не є беззаперечною підставою для набуття особою майна.

Тому, суд доходить висновку, що наявність посвідченого заповіту щодо майна, яка частково належить позивачу, не є підставою для його недійсності, оскільки заповіт в цій частині є нечинним в силу закону.

Тому, оскільки прав позивача оскаржуваним заповітом не порушується, в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Як встановлено судом, оскаржуваним свідоцтвом оформлено право на спадщину за заповітом за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0826 га з кадастровим номером :02:001:1789, яка належала померлій ОСОБА_5 згідно державного акту серії ЯА №016509 від 24 лютого 2005 року.

Разом з тим, державний акт, на підставі якого нотаріус встановив належність земельної ділянки померлій, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2010 року визнано частково недійсним та виключено із вказаного державного акту земельну ділянку загальною площею 68.57 кв.м. Рішенням суду цю земельну ділянку площею 68,57 кв.м. визначено ОСОБА_1 надавши її йому у власність.

Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 N7 « Про судову практику у справах про спадкування» іншими підставами визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Зважаючи на те, що судом встановлено, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину видане відповідачу на підставі державного акту, який визнаний частково недійсним, та включає в себе земельну ділянку, яка рішенням суду передана у власність позивачу, суд доходить висновку, що його право є порушеним та підлягає судовому захисту, шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за номером 358/2019, видане 16 грудня 2019 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про спадкування після смерті ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0826 га, яка розташована в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

Суд не бере до уваги покликання позивача як на підставу відмови в позові на факт невиконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2010 в частині знесення гаража, оскільки часткове скасування державного акту та передача земельної ділянки позивачу не ставилася в залежність від цієї умови.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи приписи статтей 140, 141 ЦПК України, а саме те, що задоволена одна позовна вимога з ОСОБА_1 , а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача 840 гривень 80 копійок судового збору.

Відповідно до ст.16 ЦК України, керуючись ст.ст. 5, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за номером 358/2019, видане 16 грудня 2019 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про спадкування після смерті ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0826 га, яка розташована в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області

У задоволенні позову в частині визнання недійсним заповіту, складеного від імені ОСОБА_5 , згідно якого земельну ділянку площею 0,0826 га з кадастровим номером :02:001:1789, право власності на яку їй належить на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №016509, виданого 24 лютого 2005 року, вона заповіла ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 840 гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , тел.: НОМЕР_3

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 $

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, 46003, м. Тернопіль, вул. Котляревського, 27, ,тел.: 0352 52 85 41.

Повний текст рішення виготовлено 05 лютого 2021 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк