Номер справи 220/298/21
Номер провадження № 2/220/202/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року смт. Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.,

при секретарі судового засідання - Демішеві А.О.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Южноє» про усунення перешкод у користуванні майном та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2021 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Кузнєцової О.П. звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у користування належним йому майном земельною ділянкою площею 4,5028 га кадастровий номер :03:001:0782, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом витребування із чужого незаконного володіння ТзОВ «Южноє» на його користь земельної ділянки площею 4,5028 га. кадастровий номер :03:001:0782, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського товариства кадастровий номер :03:001:0782, розташованої на території Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Вказана земельна ділянка була ним успадкована після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після оформлення права власності на земельну ділянку він почав з`ясовувати в чиєму користуванні/володінні перебувала успадкована ним земельна ділянка. Зазначає, що раніше у 2008 році між його матір`ю та ТзОВ «Южноє» було укладено договір оренди землі строком на 5 років. Одразу після оформлення спадщини він надав відповідні документи до господарства і попросив надати примірник договору оренди на земельну ділянку кадастровий № :03:001:0782. На особистому прийомі керівником підприємства йому повідомили, що строк дії договору закінчується в жовтні 2020 року, проте договір чи хоча б його копію не надали. На початку жовтня місяця 2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до ТзОВ «Южноє» з вимогою проведення повного розрахунку по сплаті орендної плати за користування землею та повернення земельної ділянки в зв`язку з закінченням строку дії договору. Проте, керівник підприємства повідомив йому, що строк договору оренди земельної ділянки спливає в лютому місяці 2023 року, а тому земельна ділянка може бути повернута не раніше цього строку і на підтвердження своїх доводів надав екземпляр Договору оренди землі. Позивач вважає, що вказаний договір матір не підписувала і не узгоджувала всіх суттєвих умов, адже по-перше наданий йому примірник не містив підпису орендодавця, а по-друге дата смерті орендодавця передувала даті укладання договору. В зв`язку з цим просить відновити його порушене право шляхом витребування у відповідача належної йому земельної ділянки.

Ухвалою від 03.03.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Южноє» про усунення перешкод у користуванні майном та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження призначено на 10 год. 40 хв. 23.03.2021 року.Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 21.04.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01.06.2021 року на 10 год. 20 хв. в приміщенні Великоновосілківського районного суду Донецької області.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кузнєцова О.П. до суду не з`явилися, подали заяву в якій просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача ТзОВ «Южноє» до суду не прибув, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду, про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 22.11.2016 року державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В., реєстровий № 1272, належить на праві власності земельна ділянка площею 4,5028 га кадастровий № :03:001:0782, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

Вказана земельна ділянка була успадкована позивачем після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 04.01.2016 року).

Згідно інформаційної довідки № 244032370 від 11.02.2021 року 13.02.2016 року державним реєстратором Великоновосілківського районного управління юстиції Донецької області Семеновою А.Г. проведено державну реєстрацію Договору оренди землі б/н укладеного 13.02.2016 року між орендодавцем ОСОБА_2 , та орендарем ТзОВ «Южноє» на земельну ділянку кадастровий № :03:001:0782, строком дії до 13.02.2023 року (номер запису про інше речове право 13319566 (спеціальний розділ).

В судовому засіданні було оглянуто долучений до позову Договір оренди землі. Відповідно до цього договору орендодавець ОСОБА_2 (Паспорт НОМЕР_2 виданий Великоновосілківським РВ УМВС 19.02.2004 року, НОМЕР_3 ) передала у платне користування строком на 7 років до 13.02.2023 року належну їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯБ № 470863, земельну ділянку площею 4,5028 га кадастровий № :03:001:0782, орендарю ТОВ «Южноє». Датою укладання договору вказано 18 лютого 2016 рік. Судом встановлено, що у розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець М.М. Степанова» підпис орендодавця відсутній», в графі «Орендар ТОВ «Южно» Г.В. Онуфрієнко» міститься підпис керівника та печатка підприємства.

Оцінюючи досліджені судом докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

П. 2 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлюється, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а самеправо володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду сформульованої у Постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

Враховуючи викладене, суд вважає, що укладання спірного договір не відбулося, оскільки своє волевиявлення орендодавець ОСОБА_2 не проявляла, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд стягує з ТзОВ «ЮЖНОЄ» на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі908,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,141,209,263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у користування належним ОСОБА_1 майном земельною ділянкою площею 4,5028 га кадастровий номер :03:001:0782, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Южноє» (85561, Донецька обл., Великоновосілківський р-н., сщ. Керменчик, вул. Івана Багряного, буд. 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , земельної ділянки площею 4,5028 га кадастровий номер :03:001:0782, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Южноє» (85561, Донецька обл., Великоновосілківський р-н., сщ. Керменчик, вул. Івана Багряного, буд. 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_1 ) 908,00 гривень витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Яненко