Справа № 430/106/20
Провадження № 2/430/21/21
18 травня 2021 року смт. Станиця Луганська
Станично-Луганський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Попової О.М.,
за участю секретаря судового засідання Романової М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та його представника адвоката Шепель Марини Володимирівни до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач та його представник звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що позивачу на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 25.09.2020 зареєстрованого в реєстрі за №880, на праві приватної власності, належить будинок АДРЕСА_1 .
Згідно довідки виданої Сотенською сільською радою Станично- Луганського району Луганської області від 16.11.2020 № 799 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але вони фактично не мешкають за вищевказаною адресою з червня 2014 року.
Відповідачі не проживають у вищезазначеному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин.
04.11.2020 депутатом Сотенської сільської ради Уколович C.B. складено Акт про обстеження матеріально-побутових умов щодо проживаючих осіб в житловому приміщенні АДРЕСА_1 , який підтверджує факт не проживання Відповідачів у будинку з 2014 року.
Відповідачі не проживають в даному будинку, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають, та у 2020 році вони продали будинок позивачу за договором купівлі-продажу від 25.09.2020.
Також позивач зазначає, що у 2014 році відповідачі виїхали на постійне місце мешкання до Російської Федерації, та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується їх паспортами, копії яких додані до позовної заяви. З 2016 року ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації, що також підтверджується копією її паспорта громадянина Російської Федерації.
Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач, відповідачам не чинили.
Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкають понад один рік без поважної причини, крім того вони не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, та взагалі продали будинок позивачу, а тому на підставі викладеного позивач, як власник житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою з проханням визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, до суду було надіслано заяву, в якій просили розглянути справу без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримали повністю. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 25.09.2020 зареєстрованого в реєстрі за № 880, на праві приватної власності, належить будинок АДРЕСА_1 .
Згідно довідки виданої Сотенською сільською радою Станично- Луганського району Луганської області від 16.11.2020 № 799 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але вони фактично не мешкають за вищевказаною адресою з червня 2014 року.
04.11.2020 депутатом Сотенської сільської ради Уколович C.B. складено Акт про обстеження матеріально-побутових умов щодо проживаючих осіб в житловому приміщенні АДРЕСА_1 , який підтверджує факт не проживання Відповідачів у будинку з 2014 року.
Згідно договору купівлі-продажу від 25.09.2020 року що був посвідчений приватним нотаріусом Станично-Луганського нотаріального округу Луганської області Галкіним Сергієм Анатолійовичем, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали позивачу будинок АДРЕСА_1 .
Також матеріалами справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та на даний час є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта громадянина РФ, що перебуває в матеріалах справи.
Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад один рік підтверджується письмовими показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які містяться в матеріалах справи.
Викладені обставини підтверджуються документальними доказами, що містяться в матеріалах справи.
Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права користування житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Житлового кодексу України та нормами ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс 16).
За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Таким чином, враховуючи, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають з 2014 року року без поважних причин, тобто більше шести місяців, та окрім цього відповідачами було продано будинок позивачу, згідно з договором купівлі-продажу, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та його представника адвоката Шепель Марини Володимирівни до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 48 від 21.12.2020 року у сумі 804, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 та його представника адвоката Шепель Марини Володимирівни до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 804 (вісімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідачі мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Станично-Луганський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Попова