Провадження № 2-др/127/43/21
07.06.2021 м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Бессараб Н.М.,
при секретарі Поливаній Ю.В.,
з участю представника позивача - адвоката Покотило В.М.,
представника відповідача - адвоката Цвєткова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності,-
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності залишено без задоволення.

Під час розгляду справи, до закінчення судових дебатів, представником відповідача адвокатом Цвєтковим О.В. було повідомлено про те, що докази в підтвердження понесення відповідачкою ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі, тому просив вирішити питання про розподіл витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення по справі.

18.05.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 (16.05.2021 року був вихідний день, а дата направлення поштою до суду - 17.05.2021 року), про ухвалення додаткового рішення по справі щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат на оплату послуг адвоката в сумі 6000 грн. та відповідні докази.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Цвєтков О.В. заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Покотило В.М. просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення з підстав, зазначених у заяві про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу. Заява мотивована тим, що у порушення п. 1.5 Договору №12/10 про надання правової допомоги від 12.10.2020 року в матеріалах справи відсутня довіреність адвоката Огородника О.М., що виключає можливість його участі у судових засіданнях та, відповідно, відшкодування витрат на таку участь. Адвокат Огородник О.М. надав суд акт приймання-передачі надання правової допомоги, який не містить дати його складання, а ордер адвоката складено без дотримання відповідних вимог чинного законодавства. Крім того, посилання адвоката Цвєткова О.В. на прибутковий касовий ордер, як на письмовий доказ сплати послуг за договором про надання правової допомоги не може бути взятий до уваги, оскільки зазначений бухгалтерський документ не містить обов`язкових реквізитів, зазначених у Положенні про ведення касових операцій в Україні. Відсутні докази, що адвокат Цвєтков О.В. має касу та веде касову книгу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Цвєткова О.В. про ухвалення додаткового рішення подана у визначений законом строк.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Закон України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п. 1. Розділу 1 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 (далі - Положення №13) положення розроблено відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (далі - Положення №148).

Підпунктом 10 пункту 3 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене, суд вважає, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також суд звертає увагу, що статтею 137 ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що інтереси відповідача ОСОБА_2 у цій справі у Вінницькому міському суді Вінницької області представляв спочатку адвокат Огородник О.М. згідно ордера адвоката серії ВН №065702 і договору про надання правничої допомоги №12/10 від 12.10.2020 року, а в подальшому адвокат Цвєтков О.В. згідно ордера адвоката серії ВН №158570 і договору про надання правничої допомоги №4/17.11.2020 від 17.11.2020 року.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат стороною відповідача було заявлено 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, про що заначено у відзиві на позовну заяву.

Як вбачається з Акту приймання-передачі наданих послуг (а.с. 86), рахунку-фактури від 12.10.2020 року (а.с. 83) відповідачкою ОСОБА_2 було сплачено адвокату Огороднику О.М. за надання правничої допомоги 6000 грн.

Відповідно до Звіту-розрахунку (акт) виконаних робіт (наданих юридичних послуг (а.с. 154), квитанції до прибуткового касового ордера №4/17.11.2020 від 17.11.2020 року (а.с. 152), відповідачкою ОСОБА_2 було сплачено адвокату Цвєткову О.В. за надання правничої допомоги 2500 грн.

Таким чином, суд вважає, що надані адвокатами Огородником О.М. і ОСОБА_3 докази про понесені та оплачені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 8500 грн. є належним, допустимим та достатнім доказом щодо здійснення відповідачкою оплати, оскільки процесуальним законодавством не визначено конкретної форми та змісту до документу, що має надаватись до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Разом з тим, зважаючи на письмові заперечення та заяву про зменшення розміру судових витрат представника позивача, враховуючи предмет і зміст позовних вимог та складність справи; час, витрачений адвокатами Огородником О.М. і ОСОБА_3 на виконання відповідних робіт щодо надання правової допомоги відповідачці; обсягу наданих адвокатами послуг; ціну позову, фінансовий стан обох сторін, суд вважає неспівмірним та звищеним розмір витрат відповідача на оплату правничої допомоги у цій справі, тому заяву сторони відповідача про стягнення судових витрат за послуги адвоката необхідно задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката по справі в розмірі 3000 грн., що відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 133, 134, 137, 141, 270, 274 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката по даній справі в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В задоволенні решти суми вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного додаткового рішення суду до Вінницького апеляційного суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя: