провадження №2/279/253/21
Справа № 279/5398/20
Р І Ш Е Н Н Я
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
судді Коваленко В.П.
секретаря Комарової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності , -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дубенчука М.В. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вона пебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Коростенського міськрайонного суду від 14.03.2019 року . За період спільного проживання ними на підставі договору купівлі- продажу було придбано транспортний засіб Volkswagen T4 білого кольору державний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім"я відповідача. Вважає вищевказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбано його в період шлюбу. Просить суд поділити майно , що є об"єктом права спільної сумісної власності та стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року відкрито провадження в зазначеній справі.
Представник позивача адвокат Дубенчук М.В. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити .
Представник відповідача адвокат Рупс В.О. подала до суду заяву про розгляд справи в її та відповідача відсутності, позовні вимоги не визнає , просить відмовити в задоволенні позову.
Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.
В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
За приписами статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.
Судом встановлено, що сторони з 03.09.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду від 14.03.2019 року. (а.с.5).
Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт , в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції , покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17.
Оскільки відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначених обставин, то суд приходить до висновку, що спірний автомобіль набутий в період шлюбу за спільні кошти подружжя. А тому цей автомобіль є об"єктом спільної сумісної власності подружжя та відноситься до неподільних речей.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
За змістом ч.2ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1ст.70 СК України).
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України.
Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості його на час розгляду справи .
Крім того, за приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України ).
Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.25 вищезгаданої Постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі,суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Спору щодо вартості спірного автомобіля у сторін не має, а тому суд залишає його у спільній частковій власності колишнього подружжя.
Крім того, на підставіст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 840,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-268 ЦПК України, ст.ст. 69- 71 СК України, суд -
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок сплаченого судового збору.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня отримання повного тексту рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Суддя В.П. Коваленко