№ 263/5889/20
№2/263/294/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Астаховій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору фіктивним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору фіктивним, просила визнати спадковий договір, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 09.07.2016, зареєстрований приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. за № 12128, фіктивним та застосувати наслідки, передбачені законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є спадкоємцем своєї бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав ОСОБА_3 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.12.2011 про визнання договору дарування ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 житлового будинку недійсним. ОСОБА_3 склала заповіт на ім`я позивачки, який зареєстрований за №547 від 14.05.2010, так як вона є єдиною онукою. Її батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а матір ОСОБА_6 рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.06.2003 визнана безвісно відсутньою. На момент складання заповіту позивач була зареєстрована у АДРЕСА_2 , та з 2001 року по 2010 рік знаходилася в Християнському реабілітаційному центрі «Надія». Після повноліття позивачки стало питання про місце її проживання, тому ОСОБА_3 склала на її ім`я заповіт. Позивачці стало відомо, що ОСОБА_3 підписала спадковий договір з ОСОБА_2 , яка знала, що ОСОБА_3 хвора на хронічний алкоголізм. Зазначила, що відповідачка зі співмешканцем навмисне закривали ОСОБА_3 на замок, щоб вона не виходила на вулицю, залишали велику кількість алкоголю, не лишаючи їжі. Вважає, що ОСОБА_2 , знаючи про алкогольну залежність ОСОБА_3 пообіцяла доглядати за нею та вмовила поїхати до нотаріуса і підписати спадковий договір, маючи корисний намір заволодіти майном хворої людини, не виконуючи своїх обов`язків, передбачених спадковим договором. Вказує, що умови договору про забезпечення довічним доглядом, прибирання помешкання, надання необхідної допомоги, приготування їжі, прання речей, забезпечення харчуванням, лікарськими засобами та медикаментами та інші умови договору не виконувалися. На підставі ст. 234 ЦК України просить визнати договір фіктивним.

20.05.2020 ухвалою судді відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, визначено строк для відповідача для подання відзиву на позов та позивачу для надання відповіді на відзив, роз`яснено строки та порядок надання суду доказів. Також задоволено заяву позивача про забезпечення позову - накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23, власником якого на підставі спадкового договору №12128 від 09.07.2016, зареєстрованого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

26 листопада 2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

09.06.2020 відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала. Зазначила, що відповідно до п.4.1 спадкового договору, укладеного між нею та ОСОБА_3 , сторонам роз`яснені вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину, що укладається. Сторони підтверджують, що договір не носить характеру майнової та удаваної угоди. У разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, цей договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, цей договір може бути розірвано судом і на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним обов`язків за цим договором. (п.4.6 договору). При житті ОСОБА_3 була задоволена виконанням умов договору, тому не зверталася до суду з позовом про розірвання спадкового договору. Зауважила, що позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним повинен довести суду відсутність в учасників правочину створити юридичні наслідки. Також вказала, що позивачем не зазначено взагалі ніяких обставин щодо підтвердження того, що ОСОБА_3 під час укладання спадкового договору діяла під впливом обману, на існуванні обману наполягає позивач, яка взагалі не була стороною договору. Відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 13.05.2020 по справі 3263/2783/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, позивач не довела, що відповідач не забезпечувала ОСОБА_3 довічним доглядом, прибиранням помешкання, необхідною допомогою, приготуванням їжі, пранням речей, забезпеченням харчування та похованням згідно зі звичаями та усталеними традиціями. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

13.10.2020 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач зазначила, що все, на що вказує відповідач у відзиві не відповідає дійсності, в порушення умов спадкового договору відповідачка сприяла розпиванню ОСОБА_3 в необмеженій кількості спиртних напоїв, щоб скоріше отримати майно у власність, крім того, вона не виконувала зазначені підпункти спадкового договору щодо прибирання помешкання, надання необхідної допомоги, приготування їжі, прання речей, у разі необхідності годувати відчужувача, забезпечувати харчуванням, лікарськими засобами та медикаментами, сплачувати усі комунальні платежі. Вважає, що відповідач по справі дійсно уклала спадковий договір, але цей договір є фіктивним правочином. Відповідач вчинила такий договір лише для виду, заздалегідь знаючи, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна мета, як укладення особою спадкового договору з метою заволодіння майном ОСОБА_3 після смерті, свідчить, що його правова мета є іншою ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаним судом недійсним. Просила задовольнити позовні вимоги.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що ОСОБА_3 - її бабуся. З 7 до 12 років вона була на вихованні бабусі, однак через те, що бабуся вживала алкоголь її забрали у дитячий будинок. У 2010 році позивачка вийшла заміж та з чоловіком навідували бабусю, зробили їй ремонт, зробили дах, провели воду, збудували паркан, купили їй телефон. Коли вони в черговий раз прийшли до ОСОБА_3 , остання повідомила, що її обдурила сестра, вона була п`яна та підписала договір, який їй надали і її хочуть вигнати з дому. Позивач звернулася до суду та повернула будинок. ОСОБА_3 продовжувала вживати алкоголь, до неї приходили друзі, які теж були залежні від алкоголю. Часто телефонували сусіди та жалілися на ОСОБА_3 , повідомляли, що були бійки. У 2016 році позивач помітила, що у ОСОБА_3 часто почав з`являтися «самогон», вона сказала, що його приносять друзі, які є циганами. Вони запропонували їй укласти договір. ОСОБА_3 повідомила їй, що не збирається виконувати цей договір, нехай вони тільки приносять їй алкоголь, а будинок залишиться їй онуці, з її слів інша сторона також не виконувала умови договору. Після розлучення позивач рідше навідувала бабусю, бо мала двох неповнолітніх дітей. Коли знову приїхала, то з`ясувалося, що у хвіртці поміняний замок, бабуся знову була п`яна, повідомила, що у неї забрали паспорт та пенсійну картку. Позивач звернулася у поліцію. ОСОБА_2 та її співмешканець говорили, що це вже не її будинок. Поліція рекомендувала звернутися до суду, оскільки за наявності спадкового договору дані відносини мають цивільно-правовий характер. У серпні 2017 року ОСОБА_3 почали запирати на замок, позивач вимушена була перелазити через паркан сусідів, щоб потрапити у будинок. ОСОБА_3 спала на підлозі. У жовтні 2017 року знову були поміняні усі замки на дверях, позивачці довелося вибити вікно. ОСОБА_3 повідомила, що їй погано, вона не могла ходити, доповзла до дверей та відчинила. Позивач викликала швидку допомогу та поліцію. ОСОБА_3 хотіли госпіталізувати та у неї не було паспорта. Невдовзі приїхали ОСОБА_7 та почали виганяти ОСОБА_1 з будинку, погрожували розправою. Наступного дня позивач знову приїхала до бабусі, остання знову була п`яна. Позивач викликала лікаря, їй призначили лікування, позивач придбала медикаменти. Будинок був відрізаний від електропостачання за борги. Забрати бабусю до себе позивач не могла, оскільки боялася за дітей ОСОБА_3 у дитинстві била її. Наступного разу вона приїхала до ОСОБА_3 та її не було у будинку, вона викликала поліцію і їй повідомили, що ОСОБА_3 померла. Після цього вона побачила, який договір був укладений. Повідомила, що ОСОБА_3 складала заповіт на її ім`я ще до укладення спадкового договору.

Представник позивача адвокат Резніченко В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що позивач вважає даний договір фіктивним, ОСОБА_3 планувала його розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача - адвокат Каменюк Л.М. надала письмові пояснення, у яких вона пояснила, що 09.07.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом, за умовами якого ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 після своєї смерті належний їй житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. При житті вона була задоволена виконанням відповідачем умов договору, тому не зверталася до суду з позовом про розірвання спадкового договору. Після смерті ОСОБА_3 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним з підстав невиконання умов договору, наявності умислу в діях ОСОБА_2 щодо введення в оману ОСОБА_3 (справа №263/2783/18), однак рішенням суду ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Докази та обставини щодо невиконання умов договору, на які посилається позивач у даній справі, були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанції під час розгляду вищевказаної справи. Відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 13.05.2020, позивач не довела, що відповідач не забезпечував ОСОБА_3 довічним доглядом та виконував умови спадкового договору. Судом було встановлено, що укладений договір не носить характеру удаваного та уявного правочину, нотаріусом встановлено особи сторін та їх дієздатність, відчужувач та набувач розуміли зміст договору, усвідомлювали правові наслідки укладання договору, тобто їх дії відповідали дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки й діяли за власним волевиявленням. Зазначила, що були допитані свідки, але деякі з них взагалі не бували у будинку ОСОБА_3 та не могли дати пояснення щодо виконання спадкового договору, деякі могли лише повідомили, що позивач була невдоволена, що ОСОБА_3 уклала договір з ОСОБА_2 . Крім того, зауважила, що позивач не може підтвердити факт того, що вона забезпечувала харчуванням ОСОБА_3 , прибирала у неї, робила ремонт даху та паркану. Зауважує, що для визнання правочину фіктивним повинно бути встановлено наявність умислу в усіх сторін правочину, якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Укладаючи спадковий договір ОСОБА_2 сподівлася саме на його виконання, мала тільки цілі, передбачені цим договором. Вона виконувала умови договору, які передбачали забезпечення ОСОБА_3 довічного догляду, прибирання помешкання, надання необхідної допомоги, приготування їжі та інше. Також зазначає, що правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним, якщо позивач, а саме сторона договору, яка діяла під впливом обману, доведе наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставини, щодо яких її введено в оману і сам факт обману. В даному випадку на існування обману наполягає позивач, яка не була стороною договору. Зауважує, що позивач зазначає, що її бабуся уклала спадковий договір тільки для того, щоб деякий час отримувати харчування від ОСОБА_2 , а потім планувала його розірвати, тобто це вона ввела в оману ОСОБА_2 . Крім того, майже півтора року спадковий договір виконувався, а ОСОБА_3 не зверталася до суду з позовом про його розірвання. Вважає посилання позивача, що ОСОБА_2 ввела в оману ОСОБА_3 є лише припущенням. Вважає заявлені позивачем вимоги не обґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Каменюк Л.М. підтримала надані письмові пояснення та відзив на позов, надала аналогічні пояснення, просила в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що з ОСОБА_2 вона не знайома, поживала на одній вулиці з ОСОБА_3 бачила у її дворі декілька разів червоний автомобіль, спитала чи то родичі, на що ОСОБА_3 відповідала, що то були люди, які запропонували укласти договір. На питання свідка про онучку ОСОБА_3 відповіла, що онука все й отримає у спадок, а договір вона пізніше розірве. ОСОБА_3 зверталася до онуки за допомогою і ОСОБА_1 допомагала їй. У липні 2016 року ОСОБА_3 скаржилася ОСОБА_8 , що у неї болять ноги, у вересні 2016 року говорила, що помилилася з договором, сподівалася на допомогу від тих людей, а вони нічого не роблять. Просила гроші на хліб. Додала, що у ОСОБА_3 забрали банківську картку, замінили замки та не випускали її з дому, ОСОБА_1 не пускали до будинку. Зі слів ОСОБА_3 її потрібно було везти до лікарні, однак її не відправили лікуватися, ліків не купували, з осені 2016 року не випускали на вулицю, її навідувала онука ОСОБА_9 . ОСОБА_3 померла взимку 2017 року.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що з дитинства знайома з позивачкою та її бабусею, раніше жили на одній вулиці у АДРЕСА_1 . Наразі за вказаною адресою вона не живе 11 років, там живе її мати. З ОСОБА_2 вона не знайома. ОСОБА_3 повідомила матері свідка, що якісь люди приїхали на автомобілі та склали спадковий договір, що вони будуть доглядати її. Свідок зі своєю матір`ю приходила до ОСОБА_3 додому, у неї не було їжі, у будинку був безлад, їй ніхто не допомагав. ОСОБА_3 казала, що її підлікують, нададуть допомогу і після цього вона не буде виконувати вимоги договору. До укладення договору умови були такі ж як і після його укладення. Пояснила, що у ОСОБА_3 була лише раз, та їй відомо, що ОСОБА_1 приїздила до бабусі та їй щось привозила.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що мешкає у АДРЕСА_1 , де була квартальною. З контролером «Міськгазу» восени вона ходила до ОСОБА_3 , двері були зачинені та у вікно ОСОБА_3 пояснила, що вона зачинена і не може відкрити двері. Вона любила випити алкогольні напої і у неї збиралися такі ж люди, свідок бачила її у стані алкогольного сп`яніння. Сусідка повідомила свідка ОСОБА_11 , що ОСОБА_3 хтось доглядає, остання не ходить, її закривають у будинку та привозять їй їжу. Більше свідок до неї додому не ходила. Не бачила, щоб до ОСОБА_3 приходила онука.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що з 2017 року по 2019 рік мешкав разом із позивачкою, у червні 2019 року вони розлучилися. Він привозив ОСОБА_13 до бабусі 5-6 разів. Остання лежала на підлозі на матраці, на підлозі були миска з їжею та пляшка самогону, яку вони викинули, оскільки бабуся зловживала алкоголем. Вона пояснила, що самогон принесли ОСОБА_7 . Останнього разу, коли свідок з дружиною приїхали до ОСОБА_3 , вони не змогли зайти до двору так як двері були зачинені, тому вони перелізли через паркан. ОСОБА_3 не могла ходити, тому свідок з дружиною викликали швидку допомогу та поліцію. Госпіталізувати її відмовилися, оскільки вона була п`яна. Лікар повідомив, що вона не може ходити через вживання алкоголю і якщо перестане його вживати, то знову зможе ходити. Поліцейським цигани повідомили, що у них є договір на довічне утримання. Умови були жахливі, усюди було брудно. Вони з дружиною привозили ОСОБА_3 їжу, прибирали будинок. ОСОБА_13 приїздила до ОСОБА_3 2-3 рази на місяць.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, врахувавши письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_14 , письмовий відзив, покази свідків, дослідивши надані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.01.2018, виданим Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с.8).

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав, виданого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» №33752789 від 06.04.2012, будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності - рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя №2-3841/11 від 28.12.2011(а.с.9-11), що також підтверджено технічним паспортом, виготовленим на замовлення ОСОБА_3 станом на 18.05.2016. (а.с.12-16).

Відповідно до спадкового договору від 09.07.2016, укладеного між ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) та зареєстрованого у реєстрі за №2118 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В., відчужувач передає після її смерті у приватну власність набувача належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 (п.1.1), а набувач зобов`язаний забезпечувати відчужувача довічним доглядом, прибиранням помешкання, наданням необхідної допомоги, приготування їжі, прання речей, у разі необхідності кормити відчужувача, забезпечувати харчуванням, відповідно до лікарських рецептів лікувальними засобами та медикаментами, сплачувати за усі комунальні платежі, які стосуються житлового будинку, за кошти набувача, у разі необхідності викликати лікаря, поважно ставитись (п.3.3.1), в разі смерті відчужувача, достойно поховати її, згідно зі звичаями та традиціями нашої країни (п.3.3.2). (а.с.17-18).

Згідно з довідкою, наданою Християнським реабілітаційним центром для дітей-сиріт та безпритульних «Добрий самаритянин» Християнського благодійного фонду «Надія» від15.08.2011 №44, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 16 листопада 2001 року по 27 вересня 2010 року перебувала у Дитячому християнському реабілітаційному центрі, який не є державною установою. (а.с.25).

Відповідно до заповіту, складеного 14.04.2010 та зареєстрованого в реєстрі за №547 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В., ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_15 , 1989 р.н. (а.с.19).

ОСОБА_15 25.09.2010 зареєструвала шлюб з ОСОБА_16 та змінила прізвище на ОСОБА_17 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, актовий запис №227 (а.с.24), що свідчить, що позивач ОСОБА_1 є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою від 05.03.2018 №109/01-16, виданою приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є спадкоємцем за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно якої заведена спадкова справа №13/2018. (а.с.27).

Відповідно до висновку експерта №210 від 21.01.2018, причиною смерті ОСОБА_3 є хронічна судинно-мозкова недостатність, зумовлена вираженим атеросклерозом судин головного мозку. (а.с.30-33, 99-102).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60341736 від 27.05.2020, ОСОБА_3 09.07.2016 уклала спадковий договір, номер у спадковому реєстрі 59207212, реєстратор - приватний нотаріус Пахниць Н.В. (а.с.52-54, 59-61).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 603441721 від 27.05.2020, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , заведена спадкова справа № 62008194. (а.с.55, 58).

Відповідно до листа ГУ НП України в Донецькій області від 20.02.2018 та 23.02.2018 на ім`я ОСОБА_1 та висновків Центрального відділу поліції м. Маріуполя за зверненнями, які внесені до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень, відмовлено у відкритті кримінального провадження щодо заволодінням ОСОБА_2 майном ОСОБА_3 за відсутністю складу кримінального правопорушення. (а.с.105-108).

Згідно з листом та карткою виїзду станції швидкої медичної допомоги м. Маріуполя за №01-02/626 від 16.10.2019 був здійснений виїзд бригади швидкої допомоги за адресою мешкання ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 , та після обстеження лікарем встановлений діагноз: алкогольна енцефалопатія 3 ступеня - про що було роз`яснення родичам та остання залишена на місці. (а.с.112-116).

Крім того, згідно з повідомленням на ім`я ОСОБА_3 від ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», станом на 05.12.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , мається заборгованість у розмірі 963,60 грн. (а.с.109). Однак, згідно з рахунком за електроенергію № 26889875 від 29.03.2018 за адресою АДРЕСА_1 , за березень 2018 року заборгованість/переплата станом на 01.03.2018 0,00 грн. (а.с.28, 110). Відповідно до акту звірки за послуги водопостачання та водовідведення станом на 02.02.2018 борг абонемента ОСОБА_3 склав 14,81 грн. (а.с.29, 111).

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1304 ЦК України визначено, що спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

На спадковий договір, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.

Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, позивач обґрунтовувала вимоги про визнання фіктивним спадкового договору тим, що ОСОБА_3 його уклала без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, а лише з метою отримання допомоги від сторонніх людей, а потім мала намір його розірвати. Також зазначала, що набувачем, відповідачем по справі ОСОБА_2 , також не виконувалися умови договору.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 234 ЦК України, для визнання договору фіктивним, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладаючи оспорюваний спадковий договір не мали наміру досягти обумовлених ними юридичних наслідків, зокрема отримати/надати допомогу щодо утримання та передати/отримати у власність майно. Пояснення допитаних свідків та аналіз особистих свідчень позивачки надають підстави стверджувати, що позивачка належним чином не доглядала свою бабусю, що і змушувало останню звертатися до сторонніх людей за відповідною допомогою.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.01.2020 по цивільній справі №263/2783/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, позовні вимоги залишені без задоволення. (а.с.66-68). Постановою Донецького апеляційного суду від 13.05.2020 вищевказане рішення залишено без змін, оскільки позивач та її представник не довели, що відповідач не забезпечувала ОСОБА_3 довічним доглядом, прибиранням помешкання, необхідною допомогою, приготуванням їжі, пранням речей, забезпеченням харчуванням та похованням згідно звичаїв та усталених традицій. (а.с.69-74).

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, згідно зі статтею 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір також може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача, однак ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_2 не зверталися до суду із вимогою розірвати спірний спадковий договір.

Вищевказане свідчить про недоведеність посилань позивача щодо невиконання набувачем за спадковим договором своїх зобов`язань, та як наслідок необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання цього договору фіктивним.

Інші доводи позовної заяви були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст.ст. 203, 234, 1304, 1305, 1307, 1308 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору фіктивним відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20.05.2020 року у вигляді арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ; фактично мешкає: АДРЕСА_5 .

Суддя О.М.Томілін