Справа №443/1154/18
Провадження №2/443/216/21
РІШЕННЯ

іменем України

25 травня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на будинок,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_4 , -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

встановити факт родинних відносин, а саме: те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_5 , яка до дня смерті проживала в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , яке відносилося до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 01.06.1990 це домоволодіння рахувалося за ОСОБА_5 - голова домогосподарства, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Серед інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були її дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_8 , які у встановлений шестимісячний термін до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Однак позивачка фактично прийняла спадщину, хоч і юридично не оформила, оскільки проживала разом з матір`ю, успадкувала речі померлої. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Разом з ним за даною адресою проживали і були зареєстровані дружина та дочка. Оскільки заповіту від ОСОБА_6 не посвідчувалося, тому спадкування відбулося за законом. На даний час їй належить частка у майні колгоспного двору як члену цього двору та частки у майні колгоспного двору, які вона успадкувала після матері та чоловіка за законом. При зверненні до нотаріальної контори ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є садковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Окрім цього, у позивачки наявні розбіжності в свідоцтві про смерть матері та в свідоцтві про її народження. Таким чином позивачка не може підтвердити родинні відносини між нею та її матір`ю, а відтак успадкувати майно за законом.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

У підготовчому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 у підготовчому засідання позов підтримала повністю, просить суд його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у підготовчому засіданні дала згоду на допит її як свідка. Крім цього, подала до суду заяву, в якій зазначила про визнання позовних вимог, розуміння наслідків такого визнання та непретендування на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 .

Відповідачка ОСОБА_3 у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначила, що на спадщину після смерті бабусі ОСОБА_5 та батька ОСОБА_6 не претендує, з заявою про прийняття спадщини звертатися не буде, позовні вимоги визнає та розуміє наслідки такого визнання.

Заяви та клопотання учасників справи.

Представник позивача подав заяви про ознайомлення з матеріалами справи, уточнення позовних вимог, виклик свідків та клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.38, 42, 65, 69).

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а.с.70).

Відповідачка ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а.с.71).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 19.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.30-31).

Ухвалами від 20.10.2020 та 18.02.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.36, 66).

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.05.1971 (а.с.52).

ОСОБА_12 та ОСОБА_9 одружились ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_13 » (а.с.53).

ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.11.1962 (а.с.54).

ОСОБА_6 та ОСОБА_14 уклали шлюб 16.05.1987. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_16 » (а.с.55).

Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 01.09.1987, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами , що розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів №267 від 20.08.1987 (а.с.9)

Витягом з погосподарської книги с. Туради встановлено, що станом на 01.06.1990 будинковолодіння по АДРЕСА_1 рахується за колгоспним двором, у якому числяться: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 (а.с.15).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.09.1996 (а.с.56).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Жидачів Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 09.02.2021 (а.с.57).

Довідкою від 06.07.2017 встановлено, що ОСОБА_5 заповіт не складала. ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_5 проживала разом з останньою і продовжує там проживати (а.с.16).

Постановою державного нотаріуса від 10.07.2017 відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її мами, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власність членів колгоспного двору , частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.17).

Як видно з технічного паспорта від 29.09.2017 та довідки Стрийського МБТІ від 06.10.2017 №2284, за адресою: АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею «Б», сараєм «В», сараєм «Г», погребом «Е», гаражем «Є», сараєм «З», вбиральнею «І», воротами «3», огорожею «5», колодязем «к». Право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.09.1987 виконкомом Жидачівської районної ради на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів №267 від 20.08.1987 (а.с.10, 11-13, 62-64).

ОСОБА_17 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 31.07.2019. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31.07.2019 (а.с.60).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.06.2020, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у АДРЕСА_1 (а.с.59).

Відповідно до довідки Жидачівської міської ради Львівської області від 18.02.2021, ОСОБА_6 дійсно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . У виконкомі Вільховецької сільської ради заповіт не посвідчувався. До дня смерті і на день смерті ОСОБА_6 разом з ним в даному господарстві проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.58).

Свідок ОСОБА_2 надала суду показання, за змістом яких позивачка у справі є її рідною сестрою. З їхньою матір`ю ОСОБА_5 постійно проживала позивачка з своєю сім`єю - чоловіком та дочкою. Проживали у АДРЕСА_1 . У її свідоцтві про народження по батькові матері також зазначено неправильно - ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_13 надала суду показання, за змістом яких вона є дружиною рідного брата позивачки ОСОБА_8 . Деякий час вони проживали разом з сім`єю позивачки та їхньою матір`ю у с. Туради. Маму звали ОСОБА_5 . Позивачка постійно проживала з матір`ю.

Зміст правовідносин.

Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неоднаковими записами у правовстановлюючих документах, які підтверджують родинний зв`язок між спадкоємцем та спадкодавцем, що ставить під сумнів родинні зв`язки позивачки з матір`ю та унеможливлює оформлення нею спадщини після смерті матері у позасудовому порядку.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на частку у житловому будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері, права власності на частку у житловому будинку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, права власності на частку у житловому будинку як члена колгоспного двору та права власності на частку у житловому будинку як останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До правовідносин, які виникли між сторонами, у тому числі спірних правовідносин, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - Постанова Пленуму ВСУ).

Так, в пункті 1 Постанови Пленуму ВСУ звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 7 Постанови Пленуму ВСУ, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР.

Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Нормою статті 527 передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР).

Згідно з приписами статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 регулюються нормами ЦК України.

Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (частина 1 статті 1259 ЦК України).

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1, є матір`ю позивачки. Ця обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами (письмовими доказами та показаннями свідків), які узгоджуються між собою, відповідають критеріям належності та допустимості, у своїй сукупності є достатніми та сумнівів у своїй достовірності не викликають.

Таким чином, суд доходить обґрунтованого переконання про наявність достатніх підстав вважати доведеність факту родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 .

Встановлення зазначеного факту породжує для позиваки юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди в реалізації позивачкою права на спадкування.

Також, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 01.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому з розрахунку на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору.

За життя ОСОБА_5 особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина, до якої входять належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право на частку у колгоспному дворі). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР. До першої черги спадкоємців за законом входили її діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , однак лише ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки лише вона вчинила дії, що свідчать про це, а саме: проживала із спадкодавицею (матір`ю) до дня смерті та фактично вступила у володіння спадковим майном. Інші спадкоємці не вчинили жодних дій для прийняття спадщини і матеріали справи не містять фактичних даних, які б спростовували цю обставину.

За життя ОСОБА_6 особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина, до якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право на частку у колгоспному дворі). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. До першої черги спадкоємців за законом входили його дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_3 , однак лише ОСОБА_1 вважається такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовлялася від неї. Водночас, ОСОБА_3 хоч і постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак відмовилася від неї, що засвідчила у поданій нею заяві.

Крім цього, суд зауважує, що відповідачка ОСОБА_3 у поданій нею нотаріально посвідченій заяві ствердила, що до 15.04.1991 більше трьох років поспіль не брала участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору. Суд звертає увагу на те, що викладені у цій заяві обставини заслуговують на увагу та підтверджуються наявними у справі дослідженими судом доказами, які свідчать про те, що ОСОБА_3 станом на 15.04.1991 було менше трьох років, відтак вона, в силу свого віку, була непрацездатною і не могла брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Також, у цій заяві ОСОБА_3 ствердила, що на частку у майні колгоспного двору не претендує, позов визнає і розуміє наслідки такого визнання.

Таким чином, ОСОБА_1 має обґрунтоване право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги після смерті матері ОСОБА_5 та чоловіка ОСОБА_6 , а також як член колгоспного двору (останній член колгоспного двору). Однак, ОСОБА_1 позбавлена можливості юридично оформити право власності на зазначений вище житловий будинок в цілому у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса, через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на будинок задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (літньою кухнею «Б», сараєм «В», сараєм «Г», погребом «Е», гаражем «Є», сараєм «З», вбиральнею «І», воротами 3, огорожею №5, колодязем «к»), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 28 травня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів