Справа № 333/4237/20
Провадження 2/333/2273/20
13 квітня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Департамент реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,
Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Департамент реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 22.09.2017 року ОСОБА_1 за договором позики передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 832 281 грн. 44 коп., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно сумі 31 800 доларів США. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується складеною ним власноруч та підписаною останнім розпискою, згідно з договором позики та розписки зобов`язався повернути позивачу грошові кошти у строк до 31.12.2017 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, 22.09.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Щербиною В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1159, за яким іпотекодавець передав позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки було оцінено в сумі 832 281 грн. 44 коп. Під час оформлення договорів, нотаріусом було отримано письмову згоду на підписання договорів з боку чоловіка ОСОБА_1 та дружини ОСОБА_4 . У передбачений строк відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кошти у встановлений договором строку не повернув, таким чином умови договору позики не виконав. 17.01.2018 року відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_4 було направлено вимогу про усунення порушень договору позики іпотечного договору, однак вказані вимоги після отримання вимоги останній не виконав. Згідно з п. 10 іпотечного договору, укладеного 22.09.2017 року між сторонами договору позики іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент кінцевого терміну виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою, воно не буде виконано, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством та цим договором. Відповідно до п. 13.1 іпотечного договору, укладеного 22.09.2017 року між сторонами договору позики, звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання за основним договором та/або цим договором, сторони домовилися про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» у позасудовому порядку, без укладення окремого договору, на підставі цього договору, який одночасно є договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 21.01.2018 року позивачем відповідачам за позовом під особистий підпис було вручено вимогу щодо порядку повернення грошей та виселення з квартири. 07.03.2018 року позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг ЗМР з заявою та документами щодо оформлення та реєстрації права власності на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 . Після виконання всіх вимог Закону України «Про іпотеку» відомості про зміну власника 22 січня 2019 року було внесено до державного реєстру речових прав. Позивач став повноцінним власником зазначеного житлового приміщення. Номер запису про право власності 29984717. Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району ЗМР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов повністю підтримує та просить його задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про дату та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомили. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надали.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав.
Суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 22 вересня 2017 року є власником квартири АДРЕСА_1 .
Вищезазначене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 217529676.
Згідно ч. 1ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ч. ч. 1, 3ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок, або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Із змісту ч. 1ст. 109 ЖК України, вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв`язку з існуванням факту реєстрації та проживання в квартирі АДРЕСА_1 , відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 таким, що підлягають виселенню, підлягають задоволенню, так як останні добровільно висилитись з квартири не бажають.
Згідно частини першої статті 109 Житлового кодексу - виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У відповідності зі ст. 316, ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності є право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Із аналізу вказаних правових норм вбачається, що відповідачі підлягають виселенню із квартири АДРЕСА_1 .
Так, як вбачається із матеріалів справи, добровільно житло не звільняють навіть після отримання вимоги про виселення, а тому право позивача підлягає захисту судом шляхом виселення відповідачів із даної квартири.
Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов про виселення є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5)оголошення особи померлою.
Системний аналіз вказаної статті дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про виселення.
Відповідно, на підставі рішення про виселення відповідачі мають бути зняті з реєстраційного обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатила судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок, а тому зазначені витрати згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по справі.
Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 133, 206, 247, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Департамент реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, - задовольнити.
Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 24 липня 2002 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , із квартири за адресою: АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення .
Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 24 липня 2002 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається через Комунарський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Михайлова