РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"24" травня 2021 р. 145/658/20

2/145/108/2021

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

за участі секретаря Крикливої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що 22 червня 1999 р., в рамках приватизації, згідно рішення Виконкому Гніванської міської Ради №118 від 28 травня 1999р. вона отримала у приватну спільну власність 1/2 частку квартири, загальною площею 77,8 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 . 08 квітня 2003 року вона успадкувала від свого померлого чоловіка за законом іншу 1/2 частку цієї квартири. Певний час з нею в цій квартирі проживала її донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітня онука - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим вона надала згоду на їх реєстрацію в її квартирі.

Протягом останніх п`яти років донька та онука не проживають в її квартирі, вони забрали свої речі та виїхали проживати до Російської Федерації. Таким чином відповідачі близько п`яти років не проживають в зазначеній квартирі, постійно проживають на території зарубіжної країни, приїжджати до України не планують, своїх речей в приміщенні не зберігають, участі в утриманні зазначеного житлового приміщення та оплаті комунальних платежів не приймають. Всі обов`язки по утриманню квартири покладені на неї. Разом з тим, реєстрація Відповідачів в квартирі, яка їй належить на праві приватної власності, перешкоджає їй в можливості оформити субсидію, вона несе непомірні для її доходів витрати по оплаті комунальних платежів. Крім того, з причин реєстрації в квартирі відсутніх у ній відповідачів, вона не має змоги розпорядитись належним їй нерухомим майном (житлом) на свій розсуд, що створює перешкоди в користуванні власністю.

Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою, яка їй належить та знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, подала суд заяву, в якій позов підтримала, просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку (через оголошення). Заяв про відкладення розгляду справи, про слухання справи у їх відсутності до суду не надходило.

За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

22 червня 1999 року позивачка отримала у приватну спільну власність 1/2 частку квартири, загальною площею 77,8 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 7).

08 квітня 2003 року позивачка успадкувала від свого померлого чоловіка ОСОБА_4 за законом іншу 1/2 частку цієї квартири, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.04.2003 (а.с. 8).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Гніванського КП "Гніваньводопостач" № 525 від 07.05.2020 (а.с.67) до складу сім`ї позивачки входять її донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітня онука - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані в АДРЕСА_1 , однак більше п`яти років там не проживають.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 07.05.2020 (а.с.68) відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , але більше п`яти років не проживають, знаходяться за межами України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 більше п`яти років в належному позивачці житловому будинку не проживають, беручи до уваги те, що вони не оплачують комунальні послуги, не несуть витрат по утриманню будинку та не беруть участі у спільному побуті та враховуючи вищезазначену правову позицію ВСУ, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Доказів на спростування позову не надано.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою, яка належить ОСОБА_1 , та знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 .

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 28 травня 2021 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.