УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року

м.Суми

Справа №577/5025/20

Провадження № 22-ц/816/938/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Кононенко О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Криворотенка В.І., Собини О.І.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Конотопської міська рада Сумської області, ОСОБА_2 ,

треті особи приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Ничвидюк Ніна Андріївна, комунальне підприємство Конотопське МБТІ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2021 року, у складі судді Гетьмана В.В., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складено 29 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Конотопської міської ради Сумської області, ОСОБА_2 та просила суд:

встановити факт, що ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 ;

визнати на нею право власності у порядку спадкування за заповітом на вказану частину будинку після померлої ОСОБА_3 ;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину зазначеного будинку.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій за життя на праві спільної часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 1992 року, належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_2 (після перейменування і перенумерації - АДРЕСА_3 . Однак, при зверненні до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину було встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 226625356 право власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 04, житловий будинок за АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 , який не має ніякого відношення до спадкового майна. У зв`язку з цим, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності запис № 15928918 та припинено дане право власності за № 15928918 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн 80 коп судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам та порушення норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводить, що він є єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_3 , право власності на це нерухоме майно набув на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2016 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 , і на підставі цього правочину проведена державна реєстрація його права власності на житловий будинок. Основні відомості про спірний об`єкт нерухомості містяться у наявному в матеріалах справи технічному паспорті, виданому на підставі інвентарної справи.

Вказує, що суд першої інстанції зробив висновок на підставі «візуального огляду технічних паспортів», про те, «спірні будинки є різними за розмірами, плануванням і розташовані у різних місцях, не є спорідненими між собою», тому він не має ніякого відношення до спірного нерухомого майна.

Зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуте його клопотання про закриття провадження у справі в порядку ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю між сторонами спору.

Вважає, що скасування або визнання нечинним рішення державного реєстратора повинне бути підтверджено нормами закону, які порушені державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, а за відсутності встановлення протиправності рішення державного реєстратора, таке рішення не може бути скасованим.

Відзив на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не подала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника ОСОБА_1 адвоката Черпакової О.І., колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності, запис № 15928918, та припинення даного права власності за № 15928918 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Проте, апеляційний суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і за життя була власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , який набула за договором купівлі-продажу від 09 червня 1992 року (а.с. 7, 8-11, 12-13, 20-25).

Згідно з відомостями з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, за реєстраційним № 24781431, на підставі договору купівлі-продажу бн від 09 червня 1992 року, було зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку за АДРЕСА_3 , загальною площею 81 кв.м, житловою площею 46,8 кв.м (а.с. 18).

Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_3 , який набутий ним на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2016 року (а.с. 72, 74-77).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним № 04 житловий будинок за АДРЕСА_3 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 (розмір частки 1), загальна площа 74,1 кв.м, житлова площа 41,6 кв.м (а.с. 14-18, 73).

Постановою приватного нотаріуса Конотопського нотаріального округу Ничвидюк Н.А. від 06 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку будинку АДРЕСА_3 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що не надано відомості (інформацію), необхідні для вчинення нотаріальної дії про реєстрацію права власності померлої на вказане майно. Фактично підставою для відмови стало те що, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на житловий будинок за АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 6).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, поряд з іншими позовними вимогами, у задоволенні яких позивачу відмовлено і рішення суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до приписів ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається, позивач оскаржувала проведену приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Антоненком А.Л. державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Оскільки відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод, та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно зі ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних

чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст. 10 цього Закону державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб`єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна.

У позовній заяві ОСОБА_1 відсутні обгрунтування, що ОСОБА_2 порушені її цивільні права на нерухоме майно. Речове право на майно ОСОБА_2 позивачем ОСОБА_1 не оспорюється, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16 серпня 2016 року, за яким житловий будинок АДРЕСА_3 набутий ОСОБА_2 також не оспорюється, він є дійсним.

У такому випадку спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, цей спір не має ознак приватноправового характеру та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Договір купівлі-продажу житлового будинку від 16 серпня 2016 року вчинено приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Антоненком А.Л., який є державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, позивач має право оскаржити в судовому порядку за правилами адміністративного судочинства.

Заявлений позов не пов`язаний із захистом позивачем свого цивільного права у спорі з відповідачем ОСОБА_2 щодо нерухомого майна. Право відповідача на належний йому на праві власності житловий будинок позивачем не оспорене.

Предметом спору в цій справі є правомірність вчинення реєстраційних дій з державної реєстрації речового права, за наявності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за іншою особою прав власності на частину цього нерухомого майна.

Тобто в цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора (нотаріуса), який, 16 серпня 2016 року, прийнявши рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (розмір частки 1) на житловий будинок будинку АДРЕСА_3 , при наявності в реєстрі запису про реєстрацію 22 вересня 2008 року права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку будинку АДРЕСА_3 .

Враховуючи суб`єктний склад та зміст правовідносин сторін, вимоги ст. 2 КАС України, спір, що розглядається, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та належить до юрисдикції адміністративного суду.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16

Таким чином, суд першої інстанції помилково розглянув цей спір у порядку цивільного судочинства.

Частинами 1, 2 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, рішення суду в частині задоволених позовних вимог та вирішення питання судових витрат підлягає скасуванню на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України, а провадження у справі цій частині закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись наведеними нормами процесуального закону та положеннями ч. 1 ст. 256 ЦПК України, при закритті провадження у справі, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 про її право протягом 10 днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Сумського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. ч. 1, 2 ст. 377, ст. ст. 381, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн 80 коп судового збору.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Конотопської міської ради Сумської області, ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Ничвидюк Ніна Андріївна, Комунальне підприємство Конотопське МБТІ, про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до Сумського апеляційного суду протягом 10 днів з дня отримання цієї постанови із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина