Головуючий суду 1 інстанції - Корюкова Ж.І.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 428/2793/21
Провадження № 22-ц/810/468/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Іменем України
14 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Карташова Ю.О.,
учасники справи:
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 квітня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Кордюкової Ж.І. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,
за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
Короткий зміст позовних вимог
Позивач вважає, що на підставі ст. 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 грудня 2018 року по 18 січня 2021 року.
Позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 172031,68 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Суд стягнув з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 грудня 2018 року по 18 січня 2021 року, в сумі 17000 грн, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, оскільки позивач буз звільнений з роботи 19 грудня 2018 року, в цей день він перебував на роботі, тому розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли погашена заборгованість, тобто за період з 20 грудня 2018 року по 18 січня 2021 року, включно, в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року.

Суд першої інстанції вважав, що на день звільнення позивача не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок, доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав, у зв`язку з чим відсутні підстави для звільнення відповідача від обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення передбаченого ст. 117 КЗпП України, тому врахуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, очевидну не співмірність заявлених позивачем вимог про стягнення суми середнього заробітку в розмірі 172031,68 грн із сумою заборгованості по заробітній платі в розмірі 16875,81 грн, яка не була виплачена в день звільнення позивача з роботи, з урахуванням вимог розумності та справедливості, відшкодуваню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17000 грн (без утримання податків й інших обов`язкових платежів), що фактично дорівнює розміру заборгованості по заробітній платі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 172031,68 грн, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач вказує на те, що Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не надало суду першої інстанції і позивачу доказів, зокрема сертифікат Торгово-промислової палати України, які б свідчили про об`єктивні причини невиконання своїх обов`язків перед працівником. Позивачу достовірно відомо, що підприємство має науково-правовий висновок № 3800/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року Торгово-промислової палати України, підписаний фахівцями в галузі права. Науково-правовий висновок не вносився до Реєстру сертифікатів, а особи, які підписали цей висновок не є уповноваженими особами в розумінні Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Науково-правовий висновок є приватним замовленням Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», яке виконане з урахуванням обставин та документів, наданих лише відповідачем. Тому, вказаний висновок за своєю суттю є письмовою думкою певних фахівців у галузі права стосовно спірних правовідносин, яку ці фахівці сформували на виконання замовлення Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», для формування цієї думки фахівці використовували лише ті відомості та документи, які вважало за необхідне повідомити та надати Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот».

Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» протягом тривалого часу не було вчинено жодних дій для погашення суми заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем, тобто характер порушення трудових прав позивача з боку відповідача в даному випадку, є свідомим, тривалим та не містить ознак наявності у роботодавця волі щодо відновлення порушених прав працівника.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 14 травня 2021 року Приватному акціонерному товариству «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» отримало 24 травня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.47).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримав 21 травня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 44).

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 172031,68 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270 * 100 = 227000 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач буз звільнений з роботи 19 грудня 2018 року, в цей день він перебував на роботі, тому розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли погашена заборгованість, тобто за період з 20 грудня 2018 року по 18 січня 2021 року, включно, в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року та становить 180808,06 грн.

Суд першої інстанції вважав, що на день звільнення позивача не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок, доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав, у зв`язку з чим відсутні підстави для звільнення відповідача від обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення передбаченого ст. 117 КЗпП України, тому врахуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, очевидну не співмірність заявлених позивачем вимог про стягнення суми середнього заробітку в розмірі 172031,68 грн із сумою заборгованості по заробітній платі в розмірі 16875,81 грн, яка не була виплачена в день звільнення позивача з роботи, з урахуванням вимог розумності та справедливості, відшкодуванню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17000 грн (без утримання податків й інших обов`язкових платежів), що фактично дорівнює розміру заборгованості по заробітній платі.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст.116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», та наказом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0269-КП від 19 грудня 2019 року позивача звільнено за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

У день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку. Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 січня 2019 року в справі № 428/1049/19 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 16875,81 грн.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено висновок, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі в сумі 16875,81 грн ОСОБА_1 виплачена відповідачем 19 січня 2021 року, що підтверджується випискою з рахунку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися за період з 20 грудня 2018 року по 18 січня 2021 року, включно.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Пунктом 2 зазначеного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Виходячи із середньогодинного заробітку позивача 41,32 грн (довідка ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 37961 від 23 січня 2019 року про середню заробітну плату відповідно до ПКМУ № 100), загальна сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 180808,06 грн.

Суд першої інстанції установивши факт несвоєчасної виплати відповідачем позивачу всіх належних йому при звільненні сум, та відсутність у відповідача об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок; визначивши загальну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи час звільнення позивача 19 грудня 2018 року, дату остаточного розрахунку 18 січня 2021 року, суму заборгованості по заробітній платі 16875,81 грн, розрахувавши суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 180808,06 грн в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100, врахувавши висновки Великої Палати Верховного суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, вірно застосував принцип співмірності, вимоги розумності та справедливості та визначив розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 17000 грн. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів), що фактично дорівнює розміру заборгованості по заробітній платі.

Посилання позивача на те, що відповідач, як приватне підприємство, метою якого є отримання прибутку, могло та повинно було передбачити, що відсутність будь-яких ефективних дій протягом трьох років з приводу пристосування господарської діяльності підприємства до обставин, що змінилися, призведе до неможливості підприємства виконувати свої трудові зобов`язання перед працівниками належним чином, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції даним обставинам дана належна правова оцінка.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 27 березня 2013 року у справі № 6-15цс13 не заслуговують на увагу, оскільки судом стягнуто розмір компенсації, передбаченої статтею 117 КЗпП України, з урахуванням всіх обставин по справі, та того, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та висновків Великої Палати Верховного суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції із дотриманням норм матеріального права та з урахуванням фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку із застосуванням принципу співмірності та частково задовольнив позов ОСОБА_1 на суму, яка відповідає ймовірному розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.М. Луганська