РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринського прокурора Омельчук Аліни Володимирівни, слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

18.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринського прокурора Омельчук Аліни Володимирівни, слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, протягом двох років досудового розслідування кримінального провадження №0000023, судом були скасовані постанови слідчого про закриття цього кримінального провадження з вимогами вчинити певні дії, проте замість виконання ухвали суду, слідчий закрив кримінальне провадження по закінченню строків слідства. Цим йому спричинена моральна шкода.

Надав докази: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000023, копію постанови слідчого та ухвали суду.

Просив суд: визнати порушення співвідповідачами вимог ч. 2 ст. 21, ст. 533 КПК України, стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу 100000 грн. шкоди на його користь.

04.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з другим позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринського прокурора Омельчук Аліни Володимирівни, слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що за період проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000020, судом було скасовано чотири постанови слідчого про закриття кримінального провадження, що свідчить про незаконність дій слідчого та прокурора. В зв`язку з чим він має право на відшкодування моральної шкоди.

Надав докази: постанова Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019, чотири ухвали слідчого судді по кримінальному провадженні №0000020.

Просив суд: визнати невиконання співвідповідачами вимог КПК України, стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу 500000 грн. моральної шкоди на його користь.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові.

Стислий виклад позиції відповідача.

Державна казначейська служба України подала відзив на позовну заяву про безпідставність позовних вимог.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

25.10.2021 ухвалою судді відкрито провадження за першим позовом.

09.11.2021 ухвалою судді відкрито провадження за другим позовом, які об`єднано в одне провадження

01.12.2021 з Жмеринської окружної прокуратури надійшло повідомлення, що ОСОБА_2 звільнена з посади прокурора Жмеринської місцевої прокуратури 24.12.2020.

03.12.2021 від відповідача надійшов відзив на позов.

Представники Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, тому суд у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, розглянув справу за їх відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Предметом спору у цій справі є заподіяна моральна шкода внаслідок бездіяльності відповідачів при виконанні ними своїх службових обов`язків. Зокрема, під час досудового розслідування кримінального провадження №0000023, ухвалою суду від 20.09.2019 було скасовано постанову слідчого від 13.09.2019 про закриття цього кримінального провадження. Також ухвалами суду від 22.10.2018, 13.02.2019, 06.09.2019 було скасовано постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0000020, що як стверджує ОСОБА_1 , завдало йому моральної шкоди. Ухвалою суду від 27.10.2020 було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора.

Постанова Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 ухвалена по справі, в якій брали участь інші сторони, і стосується іншого предмету спору (к.п. №0000047), а тому не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи.

Мотив суду. Норми права, які застосував суд.

Завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч.2 ст. 2, ч.1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч.2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В Постанові Великої палати Верховного Суду від 27.11.2019 року (справа № 242/4742/16-ц) зазначено: з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (пункт 43). Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача (пункт 30).

Органи досудового розслідування функціонують у складі поліції (п. 3 ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про Національну поліцію»). У відповідності до частини 3 статті 19 цього Закону, держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Згідно з ч. 1 ст. 2 цього закону на прокуратуру покладаються такі функції: підтримання державного обвинувачення в суді; представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України; нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Згідно з ч. 1 ст. 7 цього закону систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Відтак, можна зробити висновок, що даний позов пред`явлений до неналежних осіб, оскільки поліцейські та прокурори не несуть особистої відповідальності за завдану ними шкоду.

При зверненні з позовом до суду саме позивач визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що звернення з позовом до неналежного відповідача, є самостійною підставою для відмови в позові, а тому не вправі вдаватись до оцінки доказів у справі, доведеності та підставності позовних вимог в зазначеній справі, так як в ній брали участь в якості відповідачів особи, які є неналежними відповідачами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем пред`явлено позов не до належних відповідачів, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнений при подачі позову від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3-13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), Державна казначейська служба України (місцезнаходження: 10601 м. Київ, вул. Бастіона, 6, ), Жмеринський прокурор Омельчук Аліна Володимирівна (місцезнаходження: 23100 Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Національна, 6а), слідчий СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Майченко Анатолій Миколайович (місцезнаходження: 23100 Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Соборна, 46а).

Суддя: Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 07.12.2021