Справа № 646/1176/21
№ провадження 2/646/1157/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Білінської О.В.,

за участю секретаря Наумчука М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заробітної плати,

встановив:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» суми заборгованості по заробітній платі за період з 01.10.2019 року по 02.02.2021 року у розмірі 65063 грн. 81 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 11 січня 2012 по 09.06.2020 року знаходився у трудових відносинах з Приватним Акціонерним Товариством «Харківський підшипниковий завод». 09.06.2020 був звільнений за згодою сторін за ст. 36 п. 1 КЗпП України, згідно наказу № 183-к від 09.06.2020, однак з позивачем на момент звільнення та станом на час розгляду справи в суді не проведено повного розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.03.2021 року відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі, а саме витребувати від відповідача довідку про розмір заборгованості перед позивачем по заробітній платі.

У судовому засіданні позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідач частково погасив заборгованість і його залишок становить 41216 грн. 17 коп., які він і просить стягнути на його користь.

В судове засідання, призначене на 18 березня 2021 від генерального директора ПАТ «Харківський підшипниковий завод» Хміль С.І. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з тим, що представник позивача задіяна у іншому судовому процесі та забезпечити її явку у судове засідання не може. Також зазначив, що інший спеціаліст юридичного відділу знаходиться на лікарняному з підозрою на Covid-19. (а.с.47)

Судове засідання, призначене на 22 квітня 2021 відкладено судом у зв`язку з клопотанням генерального директора ПАТ «Харківський підшипниковий завод» Хміль С.І., оскільки представник відповідача не може прибути в судове засідання (а.с.51).

У судове засідання, призначене на 17.05.2021 представник відповідача також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений. Через канцелярію суду знову надійшло клопотання від генерального директора ПАТ «Харківський підшипниковий завод» Хміль С.І. про відкладення судового засідання, у зв`язку з тим, що представник позивача задіяна у іншому судовому процесі та забезпечити її явку у судове засідання не може. Також зазначив, що інший спеціаліст юридичного відділу знаходиться на лікарняному з підозрою на Covid-19 (а.с. 54).

Однак, до зазначених клопотань від 17.03.2021, 21.04.2021 та 14.05.2021 не додано доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання.

Одночасно із відкриттям провадження судом розглянуто та задоволено клопотання позивача про витребування доказів у відповідача. 09.06.2021 представником відповідача через канцелярію суду знову подано клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з перевантаженням юридичної служби АТ «ХАРП» розглядом судових справ. Надано довідку АТ «ХВРП» № 366/83-6-22 від 09.06.2021. Також, зазначив, що відповідач має намір погасити виниклий борг у добровільному порядку. (а.с. 60,61).

При вирішені питання щодо можливості проведення судового засідання 10 червня 2021 року за відсутності представника відповідача судом враховано, що провадження у справі відкрито 01 березня 2021 року, відзиву на позов, письмових пояснень, заперечень тощо зі сторони відповідача до суду не надходили. Представником відповідача вже тричі були подані клопотання про відкладення розгляду справи.

З огляду на викладене, суд зауважує наступне, за положеннями ст. 129 Конституції України та ч.1 ст.2 ЦПК України, одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою представника відповідача, є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість вирішення спору у відсутність представника відповідача АТ «ХАРП» на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач працював на ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» з 11.01.2012 провідним інженером-випробувачем (а.с. 15)

Наказом № 183-к від 09.06.2020 позивач звільнений з підприємства за згодою сторін за ст. 36 п. 1 КЗпП України

При звільненні відповідач видав позивачу трудову книжку, але остаточний розрахунок по заробітній платі - не здійснив.

Відповідачем надано копію розрахункового листа № 366/83-6-22 від 09.06.2021 за період з 11.01.2012 по 09.06.2020 , відповідно до якого сума заборгованості до виплати за грудень 2019, січень 2020, лютий 2020, березень 2020, травень 2020, червень 2020 становить у розмірі 41216,17 грн. (а.с. 62).

Як вказує ОСОБА_1 , йому була частково виплачена сума заборгованості, тому сума до стягнення зменшилась до 41216,17 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України (надалі - КЗпП України).

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (ст. 1 КЗпП України).

Статтею 43 Конституції України закріплено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й «Конвенцією про захист заробітної плати» № 95, яка ратифікована 31.01.1961.

Відповідно до ст. 1 даної Конвенції, її метою є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ст.12 Конвенції, вона застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата, через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу.

Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

Статтею 233 КЗпП України, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З долучених до позовної заяви доказів, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 11.01.2012 по 09.06.2020. Проте, відповідачем частково виплачується заробітна плата.

Будь - яких належних, достовірних та допустимих доказів у розумінні ст. 77-79 ЦПК України на підтвердження меншого розміру заробітної плати, яка повинна бути виплачена позивачу або ж на спростування такої заборгованості відповідачем до суду не надано та таких у судовому засіданні не здобуто.

Таким чином, не виплачуючи заборговану позивачеві заробітну плату, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмежив право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позивачем доведено факт невиплати заробітної плати, у зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 41216,17 грн. за період з 01.12.2019 по 09.06.2020, тобто заборгованість по заробітній платі, яка в порушення вимог чинного законодавства та прав позивача, залишилась невиплаченою відповідачем в добровільному порядку.

Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, судовий збір сумі 908,00 грн. за подання позовної заяви, від сплати якого позивач звільнений, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, ст. 115 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заробітної плати задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2019 по 09.06.2020 у розмірі 41216 ( сорок одна тисяча двісті шістнадцять) грн. 17 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Приватного Акціонерного Товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Харківський підшипниковий завод», , місцезнаходження за адресою: 61089, м. Харків, проспект Індустріальний, будинок 3.

Суддя О.В. Білінська