КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа №756/3031/14 Головуючий у І інстанції Васалатій К.А.
Провадження №22-ц/824/8453/2021 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

27 травня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», яке не брало участі у розгляді справи, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року було затверджено мирову угоду та закрито провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ТОВ «Діджи фінанс», яке не брало участі у справі, подало 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Одночасно зі зверненням до суду з апеляційною скаргою, ТОВ «Діджи фінанс», яке не брало участі у справі, подало заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що існує загроза подальшого відчуження предмета іпотеки.

На підставі викладеного в заяві про забезпечення позову, просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Таким чином, суд доходить висновку про можливість розгляду заяви ТОВ «Діджи фінанс» про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

З урахуванням викладеного в заяві про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення такої заяви та вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи таке.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець,оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися майном може призвести до незворотніх наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що з метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме; вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи та наданої суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

При цьому, ОСОБА_3 набув право власності на вказану квартиру разом з іі обтяженням, про що свідчить відповідний запис про іпотеку №6263905, підстава для державної реєстрації: Договір відступлення права вимоги №2055/08, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером: 14298962. Також на вказану квартиру 18 грудня 2014 року було накладено арешт Відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві.

Зазначені обставини свідчать про наявність відповідних обтяжень, а тому відсутня доцільність вжиття аналогічних обтяжень в порядку вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім того, заявником не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони у справі чи новий власник вживають будь-які заходи щодо відчуження нерухомого майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Діджи фінанс», яке не брало участі у справі, про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», яке не брало участі у розгляді справи, про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя-доповідач:

Судді: