Справа № 315/298/21
Номер провадження № 2/315/167/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Дмитренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2021 року до суду звернувся представник: адвокат Яковенко О.С. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

11.03.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.

17.05.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.06.2021 року зазначили, що 12 вересня 2000 року позивач була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується домовою книгою та відміткою у паспорті. 12 вересня 2000 року згідно домової книги за вищевказаною адресою, крім позивача, в житловому будинку була зареєстрована ОСОБА_2 , яка 10 жовтня 2000 року була знята з реєстрації у зв`язку зі смертю.

15 травня 2015 року на замовлення позивача виготовлено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 , згідно якого право власності на будинок зареєстровано за померлою ОСОБА_2 . Таким чином позивачу у 2015 році стало відомо, що будинок зареєстрований на померлу ОСОБА_2 , при цьому позивач з 2000 року та до теперішнього часу постійно проживає у вказаному будинку.

З метою оформлення права власності, позивачем було знайдено правовстановлюючий документ на будинок, яким є договір дарування від 24.04.1979 року, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 . Померла ОСОБА_2 не мала дітей, тому після неї спадщину ніхто не приймав та не оформлював, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру.

Згідно довідки про результати опитування сусідів щодо проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , остання постійно проживає за вказаною адресою, будинок постійно ремонтується, гарно доглядається та завжди охайний. Позивач за час проживання у будинку за свої кошти проводила поточні та капітальні ремонти, підтримувала будинок та прибудинкову територію у належному технічному та естетичному стані. Також ОСОБА_1 користувалася комунальними послугами, а саме: неодноразово укладала договір на користування електричною енергією. Діючий договір укладений позивачем з ВАТ «Запоріжжяобленерго» від 09 жовтня 2009 року №0101016. Згідно довідки ВАТ «Запоріжжяобленерго» від 30.04.2015 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 30.04.2015 року є ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки № 1 від 13 січня 2021 року КП «Комунсервіс» вбачається що ОСОБА_1 користується комунальними послугами з постачання холодної води та вивозу побутових твердих відходів. Крім цього, позивач, без правовстановлюючих документів на землю платила земельний податок, який самостійно нараховувала податкова інспекція, так як землею фактично користувалися, що підтверджується довідкою Гуляйпільської міської ради №43 від 05 травня 2015 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 має земельну ділянку в розмірі 0,0910 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, позивач з 2000 року по день подання позову до суду безперервно проживає у будинку, відкрито користується будинком і продовжує відкрито, безперервно володіти ним до дня звернення з позовом до суду, тобто понад двадцяти років.

Прохає визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами, а саме: А - житловий будинок; а - козирок; Б - сарай; Г - вбиральня; Д - Сарай; В - басейн; №1 - паркан; №2 - ворота, загальна площа приміщень 45,6 кв.м., житлова 20,1 кв.м., допоміжна 25,5 кв.м., вартістю 16072,28 грн., за набувальною давністю.

В судове засідання позивач та її представник: адвокат Яковенко О.С. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 02.06.2021 року представник надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 02.06.2021 року надали клопотання про розгляд справи у відсутність представника, заявлені вимоги визнали в повному обсязі.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гуляйполе Запорізької області народилася позивач ОСОБА_1 , з 12.09.2000 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 05.09.2000 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області та копією домової книги (а.с.5-6, 10-11).

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору дарування від 24.04.1979 року, який укладено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 10.10.2000 року (а.с.8).

Відповідно до витягу зі спадкового реєстру №64556276 від 27.04.2021 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.52).

15.05.2015 року КП «Імпульс» Пологівської райради на замовлення позивача виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , відповідно до якого власником будинку є ОСОБА_2 , будинок складається з: А - житловий будинок; а - козирок; Б - сарай; Г - вбиральня; Д - Сарай; В - басейн; №1 - паркан; №2 - ворота, загальна площа приміщень 45,6 кв.м., житлова 20,1 кв.м., допоміжна 25,5 кв.м (а.с.12-14).

Відповідно до Вибірки з інвентаризаційної справи №732 КП «Імпульс» Пологівської райради право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 24.04.1979 року №434, який зареєстровано 18.05.1979 року в реєстровій книзі №8 за номером 2111, вартість будинку станом на 25.05.2015 року складає 16072,28 грн. (а.с.15).

Відповідно до довідки про результати опитування сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що остання постійно проживає за вказаною адресою орієнтовно з 2000 року, будинок постійно ремонтується, гарно доглядається та завжди охайний, довідка посвідчена депутатом Власенко О.П.(а.с.22).

Отже позивач починаючи з 12.09.2000 року зареєстрована та проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , підтримує будинок у належному санітарному та естетичному стані, проводить у ньому поточні ремонти, користується комунальними послугами: електроенергією та постачання холодної води та вивозу твердих побутових відходів,належно сплачує комунальні послуги та земельний податок, що підтверджується договорами, довідками та квитанціями про сплату (а.с.17-21, 23-28).

Таким чином, судом встановлено, що позивач понад 10 років фактично користується та володіє домоволодінням за адресою: АДРЕСА_3 , проте, остання наразі не має правової підстави для звернення до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, оскільки не має правовстановлюючого документу на нього.

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачає ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном та виключає наявність у володільця певних правових підстав користування майном (наприклад, ордеру, договору найму, тощо). Володіння має бути відкритим, очевидним для третіх осіб.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови).

Як зазначено у п.6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка знає, хто є власником.

Проте, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач володіла будинком відкрито, бо вона не знала дійсного власника цього будинку, оскільки дізналася про власника будинку 15.05.2015 року після виготовлення КП «Імпульс» Пологівської райради технічного паспорту на будинок, а власник будинку ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, містяться в ст.388 ЦК України. Заволодіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння, не знала і не могла знати про те, що заволодіння нею майном є незаконним. Добросовісне володіння це те, що засноване на щирому, хоча й помилковому уявленню володільця про право володіння. Володіння недобросовісне, як протилежність добросовісному, є володіння свідомо незаконне таке, що порушує чиє-небудь право.

Судом встановлено, що відповідач визнав обставини справи, викладені позивачем у позові, визнав позов та його вимоги в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення.

Відповідно до положень ч.ч. 3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п.24 Постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

А тому приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та наявність для того законних підстав, а також те, що визнання позову не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-77, 81, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Гуляйполе Запорізької області, РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами, а саме: А - житловий будинок; а - козирок; Б - сарай; Г - вбиральня; Д - Сарай; В - басейн; №1 - паркан; №2 - ворота, загальна площа приміщень 45,6 кв.м., житлова 20,1 кв.м., допоміжна 25,5 кв.м., вартістю 16072,28 грн., за набувальною давністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: С.М.Телегуз