ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 2208/4771/12
Провадження № 22-ц/4820/994/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2208/4771/12 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2021 року (суддя Семенюк В.В.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шеремета Олександра Вікторовича Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо нарахування заборгованості, скасування довідки-розрахунку та зобов`язання державного виконавця усунути порушення його прав.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із скаргою на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця Арланов А.М. зазначав, що в провадженні Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебуває ВП37176804 (виконавчий лист №2/2208/1884/12, виданий Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області від 06.07.2012). Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.07.2012 стягнуто з скаржника на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законом мінімального розміру щомісячно, починаючи з 18.06.2012 і до повноліття дитини. Скаржник вказує, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року була скасована довідка-розрахунок від 01.11.2019 №Дв/32 та визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Шеремета О.В. щодо нарахування заборгованості. 15.07.2020 старший державний виконавець Шеремет О.В. перерахував заборгованість по аліментах у відповідності до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», який, на думку скаржника, суперечить постанові Хмельницького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року, Закону України «Про виконавче провадження» та Наказу №512/5 від 02.04.2012 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень». ОСОБА_1 зазначив, що 18.08.2020 після тривалого спілкування з державним виконавцем, останній надав ОСОБА_1 довідку-розрахунок №37176804/32, в якій в повній мірі не врахував сплачені скаржником аліменти, що буди перераховані через АТ КБ «Приватбанк» Арлановій О.О., а тому вважає, що ця довідка підлягає до скасування. Крім того, скаржник посилається на те, що державним виконавцем не була винесена постанова у відповідності з ч. 6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а як вбачається із постанови Хмельницького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року, всі відомості про боржника державному виконавцю відомі. ОСОБА_1 вказує, що якщо підсумувати всі зазначені суми у довідці-розрахунку державного виконавця, які визначені як заборгованість і фактичні суми, сплачені по квитанціям, то заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Зважаючи на викладене, скаржник просив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О.В. щодо нарахування йому заборгованості у ВП №37176804; скасувати довідку-розрахунок від 18.08.2020 №37176804/32 та зобов`язати державного виконавця усунути порушення його прав, а саме: виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників (повідомлення про внесення відомостей від 15.04.2019), скасувати постанову від 15.04.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; постанову від 15.04.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанову від 17.04.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями, метальними снарядами несмертельної дії; постанову від 15.04.2019 про арешт майна боржника та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ДВС Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_1 , включивши в розрахунок заборгованості квитанції за № 1993-5226-5435-0319 від 16.06.2020 на суму 2010,05 грн з відміткою «на потреби дитини» та за №2007-4163-4266-0588 від 30.06.2020 на суму 3015,08 грн з відміткою «на потреби дитини». В іншій частині скарги - відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду в частині відмови, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянт вказує, що суд першої інстанції встановив, що ним були перераховані грошові кошти в сумі 4020,10 грн на ім`я стягувача ОСОБА_2 , однак без будь-якого обґрунтування суд не зобов`язав державного виконавця врахувати вищевказану суму в розрахунок по аліментах. ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не встановив, яка сума боргу існує і за який період; не встановив, які зобов`язання, крім сплати аліментів, існує ще у боржника перед стягувачем; не обґрунтував, чому перерахунок грошових коштів на суму 4020,10 грн, що підтверджені квитанцією, не враховані судом як аліменти. Разом з тим, як вказує апелянт, держвиконавець порушує Закон України «Про виконавче провадження» та Наказ №512/5 від 02.04.2012 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» в частині того, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. ОСОБА_1 також зазначає, що якщо у державного виконавця існують сумніви щодо сплати аліментів, він зобов`язаний вимагати від стягувача надати реквізити банківського рахунку і взагалі спосіб перерахування аліментів, а не зазначати в своїх запереченнях, що відсутнє підтвердження отримання аліментів стягувачем і, тому це не є підставою для нарахування заборгованості. Апелянт вважає, що судом першої інстанції відхилені докази без будь-якого мотивування, відсутня мотивовано оцінка аргументів, викладених в скарзі, а тому ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови та задовольнити скаргу в повному обсязі.

Відзив від учасників справи не надходив.

Учасники справи та державний виконавець до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, направивши клопотання про слухання справи без їх участі.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні скарги відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Кам`янець-Подільського міскрайонного суду Хмельницької області від 06.07.2012 з ОСОБА_1 стягнуто на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законом мінімального розміру (на той час 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) щомісячно, починаючи з 18.06.2012.

На виконання вказаного рішення Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області 06.07.2012 був виданий виконавчий лист № 2/2208/1884/12, що перебуває на виконанні в Шевченківському РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) (ВП 37176804).

15.04.2019 старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шереметою О.В. ухвалено постанову, якою встановлено тимчасове обмеження для ОСОБА_1 у праві виїзді за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2/2208/1884/12, виданого 06.07.2012 (т. 3 а.с. 189).

Цього ж дня, державним виконавцем ухвалено постанову, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 190).

Крім того, 15.04.2019 ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників, згідно повідомлення №37176804/32 старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шеремети О.В. (т. 3 а.с.186).

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шеремети О.В. від 17.04.2019 встановлено тимчасове обмеження для ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2/2208/1884/12, виданого 06.07.2012 (т. 3 а.с. 186)

Відповідно до довідки-розрахунку за №37176804/32 від 18.08.2020 заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за період з 01.03.2013 по 31.07.2020, станом на 01.03.2013 відсутня, а станом на 31.07.2020 складає 9334 грн (т.3 а.с.179-180).

Задовольняючи частково скаргу та зобов`язуючи ДВС Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_1 , включивши в розрахунок заборгованості квитанції за № 1993-5226-5435-0319 від 16.06.2020 на суму 2010,05 грн з відміткою «на потреби дитини» та за №2007-4163-4266-0588 від 30.06.2020 на суму 3015,08 грн з відміткою «на потреби дитини», суд першої інстанції виходив із визнання стягувачкою ОСОБА_2 тих обставин, що ОСОБА_1 16.06.2020 та 30.06.2020 були перераховані кошти відповідно 2010,05 грн та 3015,08 грн на виконання аліментних зобов`язань і ці суми не були враховані державним виконавцем при визначенні розміру заборгованості по аліментах.

В цій частині судове рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається, оскільки учасниками справи не оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо нарахування заборгованості по аліментах; скасування довідки розрахунку заборгованості по аліментах від 18.08.2020; зобов`язання виконавця усунути порушення прав скаржника шляхом: виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників; скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 15.04.2019; постанови від 15.04.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанови від 17.04.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями, метальними снарядами несмертельної дії; постанови від 15.04.2019 про арешт майна боржника суд першої інстанції виходив із того, що з врахуванням сплачених ОСОБА_1 коштів в сумі 5025,13 грн заборгованість боржника по аліментам в повному обсязі не погашена.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (часина третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої, пункту 1) частини другої статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду узгоджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у визнанні неправомірними дій старшого державного виконавця та в частині відмови у зобов`язанні державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментах з урахування квитанції на суму 4020,10 гр. є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, згідно із частиною першою статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (частина третя статті 71 Закону № 1404-VIII).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частини перша, третя статті 195 СК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 71 Закону 1404-VIII (в редакції на дату складення довідки-розрахунку) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

У пункті 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що здійснюючи розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів за 2013-2020 роки старший державний виконавець не в повній мірі з`ясував обставини щодо сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на потреби дитини 16.06.2020 та 30.06.2020 коштів на суму 5025,13 грн. Та державним виконавцем вірно не було враховано квитанцію № 2012-3971-9556-0932 від 05.07.2020 про перерахування ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4020,10 грн як сплату аліментів, чи заборгованості по аліментах, адже призначення цього платежу «ТСО, поповнення картки/рахунку» і стягувачка заперечила зарахування цих коштів на виконання аліментних зобов`язань.

Однак, незгода боржника зі здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості по аліментам є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Такий висновок відповідає правовому висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 343/1577/18, провадження № 61-4595ск19.

Безпідставними також є доводи апелянта щодо незаконності постанови суду першої інстанції в частині відмови у скасуванні довідки-розрахунку №37176804/32 від 18.08.2020, адже відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Слід зазначити, що вимога скаржника про скасування довідки-розрахунку заборгованості по аліментам становить самостійну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача про захист невизнаного, порушеного чи оспореного права або інтересу, яка підпадає під цивільну юрисдикцію. Скаржник, звернувшись із вимогами про зобов`язання скасування довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів не врахував, що в порядку оскарження дій державного виконавця, такий спосіб захисту порушеного права не передбачено.

Крім того, в силу ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про існування заборгованості по аліментах та відмови у скасуванні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 15.04.2019; постанови від 15.04.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 17.04.2019; постанови від 15.04.2019 про арешт майна боржника не заслуговують на увагу.

Встановивши, що у боржника ОСОБА_1 наявна непогашена заборгованість зі сплати аліментів (9334 грн (заборгованість нарахована державним виконавцем станом на 31.07.2020) 5025,13 грн. (визнаних стягувачкою, як виконання боржником аліментних зобов`язань т. 3 а.с. 192 - 193), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав щодо задоволення скарги в частині зобов`язання старшого державного виконавця про усунення порушення прав ОСОБА_1 щодо скасування постанов про: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 15.04.2019; тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 15.04.2019; тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 17.04.2019 та арешту майна боржника від 15.04.2019.

Відносно посилань апелянта на незаконність судового рішення в частині відмови у зобов`язанні державного виконавця усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, внесених 15.04.2019, то суд керується наступним.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженої наказом Мінюсту України від 05.08.2016 № 2432/5 - єдиний реєстр боржників є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та створений з метою оприлюднення в режимі реальної часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Реєстр був створений з метою запобігання відчуження боржниками майна.

Відповідно до закону, нотаріуси та інші державні реєстратори перед здійсненням будь-якої угоди з відчуження майна зобов`язані перевірити інформацію з Єдиного реєстру боржників.

Згідно п. 6 розділу X вищезазначеного Положення, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, повернення виконавчого документа до суду, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відомості про боржника, відповідно до ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні цієї частини вимог скарги, суд першої інстанції, врахувавши наявність заборгованості скаржника зі сплати аліментів, прийшов до вірного висновку про відсутність законних підстав для зобов`язання державного виконавця усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей щодо нього, як боржника, з Єдиного реєстру боржників, внесених 15.04.2019.

У справі «Кайсин проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі «Бурдов проти Росії» Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя.

Беручи до уваги встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по цій справі судового рішення та відсутність підстав для його скасування в оскаржуваній частині.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 червня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай