ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Херсон

справа № 658/474/21

провадження № 22-ц/819/1039/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В., Склярської І.В.,
суддів:Чорної Т.Г.,

секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван «Плюс» на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Рахімової О.В. від 15 березня 2021 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван» «Плюс» до ОСОБА_1 , Селянського (фермерського) господарства «Акант» про визнання недійсним договору емфітевзису та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі,

встановив:

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван «Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Селянського (фермерського) господарства «Акант» про визнання недійсним договору емфітевзису та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

У березні 2021 року ТОВ «Агрофірма «Гаван «Плюс» звернулось до суду із заявою про забезпечення поданого позову, в якій просить накласти арешт на предмет спору - земельну ділянку площею 5,829 га, що перебуває в оренді у товариства, із забороною будь-яким суб`єктам органів, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки ( у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; заборонити ОСОБА_1 та Селянському ( фермерському ) господарству " Акант" укладати договори та інші правочини щодо спірної земельної ділянки і проводити на цій земельній ділянці будь-які сільськогосподарські роботи.

В обґрунтування необхідності вчинення наведеної процесуальної дії товариство зазначило, що у 2010 році між ним та ОСОБА_1 укладено договір оренди спірної земельної ділянки, зареєстрований у встановленому законом порядку 24 листопада 2010 року, строком на 10 років, починаючи з дати реєстрації договору.

Відповідно до умов договору орендар після закінчення строку його дії має переважне право на його поновлення на новий строк, повідомивши орендодавця про намір продовження дії договору на новий строк не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку дії договору.

Маючи намір продовжити строк дії договору, 07 серпня 2020 року, більше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору, товариство письмово повідомило відповідача ОСОБА_1 про намір продовжити дію договору та надіслало разом із листом проект додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі.

Неотримання у місячний строк повідомлення про прийняте рішення дало товариству підстави вважати договір оренди землі продовженим та здійснювати подальше використання земельної ділянки за призначенням.

09 лютого 2021 року товариство надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення та додаткову угоду від 08.02.2021 року до договору оренди землі про поновлення договору на той самий строк

З отриманої з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна інформації 21 січня 2021 року позивачу стало відомо про державну реєстрацію договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 03.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Акант».

Посилаючись на те, що за умовами незаконно укладеного між відповідачами договору оренди СФГ «Акант» має право відчужувати і передавати у порядку спадкування право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, а також має переважне право на придбання земельної ділянки у разі її продажу, невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до наслідків, настання яких у разі задоволення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про поновлення прав товариства на оренду землі та переважне право придбання її у власність.

Ухвалою суду від 15 березня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван «Плюс» просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на необґрунтованість висновків суду, які зроблені без врахування наданих у підтвердження позовних вимог та існування реальної загрози невиконання можливого рішення суду доказів, в тому числі щодо повноважень відповідачів здійснювати будь-які дії по розпорядженню земельною ділянкою, що внаслідок невжиття судом заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Також вказало на те, що з 01 липня 2021 року скасовується дія мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення, що надасть ОСОБА_1 право на її відчуження, а СФГ «Акант» - переважне право придбання спірної земельної ділянки

У письмових відзивах на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Краснова І.В. та СФГ «Акант» доводи скарги не визнали, висновки суду вважають правильними та обґрунтованими.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд виходив з того, що ним не зазначено належних доказів як на підтвердження існування договірних відносин щодо спірної земельної ділянки за його участю на час пред`явлення позову, так і щодо належного виконання обов`язків орендаря за укладеним із ОСОБА_1 24.11.2010 року договору оренди земельної ділянки та на спростування дійсності укладеного відповідачами 03.12.2020 року договору емфітевзису. Суд вважав відсутнім належне обґрунтування необхідності забезпечення позову, враховуючи, що саме позивач є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, а також вказав на те, що незазначення позивачем у заяві ціни позову та пропозиції зустрічного забезпечення позову є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки запропоновані ним заходи забезпечення можуть призвести до значних збитків власника землі.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, забезпечення позову- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне дотримання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) виклала свій висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Із змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, а також із змісту поданої ТОВ «Агрофірма «Гаван» «Плюс» позовної заяви слідує, що між сторонами дійсно виник спір щодо дійсності укладеного ОСОБА_1 з Селянським (фермерським) господарством «Акант» 03 грудня 2020 року договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та щодо визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, укладеного 24 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Гаван» «Плюс». Предметом користування (оренди) в обох угодах є належна ОСОБА_1 на праві власності земельна ділянка загальною площею 5,829 га, кадастровий номер :06:013:0002.

З огляду на викладені позивачем обставини, якими товариство обґрунтовує свої позовні вимоги, його звернення до суду направлено на відновлення порушеного та невизнаного, на думку позивача, права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк.

Права орендаря у випадку їх відновлення в судовому порядку передбачають, серед іншого, також переважне право на отримання орендованої земельної ділянки у власність у разі продажу цієї земельної ділянки (стаття 9 Закону України «Про оренду землі»).

Таке ж переважне право на придбання земельної ділянки у разі її продажу передбачено пунктом 9.4 укладеного відповідачами 03 грудня 2020 року договору емфітевзису як для землекористувача і для Селянського (фермерського) господарства «Акант», яке як умовами наведеного договору, так і положеннями статті 411 ЦК України наділене також правом на відчуження права користування земельною ділянкою.

З 01 липня 2021 року набирає законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» від 31 березня 2020 року №552-ІХ, яким скасовується дія мораторію і запроваджується ринок землі сільськогосподарського призначення. Зокрема, цим Законом в новій редакції викладена стаття 131 Земельного кодексу України, частиною другою якої передбачено, що купівля-продаж земельної ділянки здійснюється з дотриманням переважного права на її придбання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що реалізація власником чи землекористувачем права розпорядження спірною земельною ділянкою або права на користування нею до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван» «Плюс» вимог з точки зору відновлення усіх прав орендаря (в тому числі, переважного права на отримання земельної ділянки у власність), тому обраний позивачем вид забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку, щодо якої між сторонами виник спір, є співмірним із заявленими ним вимогами та підлягає застосуванню судом з метою забезпечення реалізації в майбутньому рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та здійснення ефективного захисту прав останнього, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому колегія суддів, оцінюючи співвідношення негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, вважає, що тимчасове обмеження прав відповідачів у зазначений вище спосіб є менш обтяжливим, оскільки у разі відмови у задоволенні пред`явлених до них позовних вимог, ці права будуть відновленими та за бажанням реалізованими, в той час, як невжиття заходів щодо обмеження цих прав може призвести до незворотних наслідків для позивача щодо реалізації ним як права орендаря на поновлення договору оренди, так і переважного права на придбання земельної ділянки у разі її продажу, або значно утруднити ефективний захист чи поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та спонукати до залучення у спорі інших заінтересованих осіб, породжуючи нові спори щодо відновлення прав орендаря.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відсутності підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, право щодо користування якою є предметом спору, що виник між сторонами, не відповідають обставинам справи в межах, що можуть бути предметом дослідження суду на стадії вирішення питання про забезпечення позову, та є помилковими, тому постановлена судом ухвала підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ТОВ «Агрофірма «Гаван» «Плюс» та забезпечення поданого товариством позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 5,829 га, кадастровий номер :06:013:0002, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

При цьому посилання суду, як на підставу для відмови у забезпеченні позову на відсутність інформації про ціну позову, колегія суддів вважає необґрунтованим, зважаючи на те, що накладення арешту на земельну ділянку, яке полягає у обмеженні власника розпоряджатися нею, здійснюється у спірних правовідносинах не з метою звернення стягнення на це нерухоме майно для забезпечення майнових претензій позивача, а з метою збереження прав та обов`язків щодо неї учасників спору, які можуть вплинути на виконання судового рішення у разі задоволення заявлених позивачем вимог.

Не погоджується колегія суддів також із висновками суду про невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам статті 151 ЦПК України, зокрема про відсутність пропозиції позивача щодо зустрічного забезпечення, оскільки зустрічне забезпечення - по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків та має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів. Згідно з частиною першою статті 154 ЦПК України метою цього інституту є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

За приписами частини шостої статті 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, клопотання про зустрічне забезпечення може бути подане та вирішене судом після застосування судом заходів забезпечення позову та за клопотанням іншої сторони.

Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення не є підставою для відмови у забезпеченні позову, оскільки не позбавляє права обтяженої сторони звернутися з клопотанням про таке зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Разом з тим, заява позивача в частині застосування забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб`єктам органів, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки (у тому числі в разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також заборони відповідачам укладати договори та інші правочини щодо спірної земельної ділянки, задоволенню не підлягає з тих підстав, що обмеження у вчиненні зазначених дій охоплюється поняттям арешту земельної ділянки, який по своїй суті є обмеженням правомочностей власника та землекористувача здійснювати відчуження земельної ділянки чи прав користування нею та як наслідок- здійснювати державну реєстрацію вчинених щодо земельної ділянки угод.

Не підлягає застосуванню обраний позивачем і такий вид забезпечення позову, як заборона відповідачам проводити на земельній ділянці будь-які сільськогосподарські роботи, так як зазначене обмеження, на думку колегії суддів, за своїм змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог без вирішення спору по суті, адже питання правомірності користування спірною земельною ділянкою є предметом спору, що виник між сторонами. Відповідно ж до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З огляду на наведене та враховуючи, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви позивача з інших підстав, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви товариства про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та про відмову у задоволенні заяви в решта частині із зазначених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван» «Плюс» частково задовольнити.

Ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаван» «Плюс» про забезпечення позову частково задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 5,829 га, кадастровий номер :06:013:0002, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

В решта частині у задоволенні заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року

Суддя Л.В. Пузанова