ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/22/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.,

сторін - позивача ОСОБА_1 і її представника адвоката Пономаренка І.А.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року, постановлене суддею Грицай К.М. у цивільній справі № 607/15000/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Козар Валентина Іванівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в обґрунтування якого зазначила, що будучи власником квартири АДРЕСА_1 та маючи потребу в грошах для лікування чоловіка ОСОБА_3 , вона вирішила продати свою двокімнатну квартиру та придбати меншу, у зв`язку з чим 09 червня 2016 року уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу даної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар В.І. та зареєстрований за № 169/8. З урахуванням того, що покупець квартири був сином її знайомої, вони домовилися, що надавши кошти за квартиру, відповідач дозволить їй продовжувати проживати в цій квартирі. Однак, після оформлення договору купівлі-продажу, кошти їй не передали. Беручи до уваги те, що умови укладеного договору (п. 2.1 ) передбачають проведення оплати за квартиру відповідно до вимог ст. 1087 ЦК України та постанови правління Нацбанку від 06 червня 2013 року за № 210, однак відповідачем вказана вимога виконана не була, вважає наявними підстави для визнання вказаного договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його прийнятим з невідповідністю висновків суду обставинам справи; з недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими; з неправильним застосуванням норм матеріального права та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду в частині проведення між сторонами договору розрахунків за квартиру з урахуванням вимог ст. 1087 ЦК України та постанови Правління НБУ від 06 червня 2013 року № 210, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вищевказаних обставин.

На думку апелянта, наявні у змісті договору протиріччя в частині порядку проведення оплати за квартиру, свідчать, що сторони при його підписані не мали можливості ознайомитися з ним належним чином і внести виправлення, а висновок суду в частині проведення належного розрахунку є таким, що не відповідає обставинам справи.

Також, з урахуванням відсутності у неї можливості надати суду довідку про непроведення відповідачем оплати за квартиру на банківський рахунок, вважає безпідставними висновки суду в частині ненадання нею належних і допустимих доказів недотримання сторонами під час підписання договору вимог, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України, що стосуються невідповідності змісту договору вимогам законодавства. Вважає, що саме на відповідача покладено законом обов`язок доведення факту здійснення оплати за квартиру у спосіб, визначений п. 2.1 договору.

Відзив від інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Позивач ОСОБА_1 і її представник адвокат Пономаренко І.А. у судовому засіданні засіданні апеляційну скаргу підтримали, з мотивів, наведених у ній; просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної скарги не визнав. При цьому, пояснив, що будучи досить тривалий час (більше 30 років) знайомою з його матір`ю, позивач, пославшись на те, що її виганяють з квартири, звернулася до неї з проханням придбати дану квартиру. Спочатку вона мала намір оформити договір дарування або заповіт, однак саме він наполіг на тому, щоб оформити договір купівлі-продажу квартири, який відповідав дійсним намірам сторін. Домовленість відносно вказаної у договорі ціни квартири в розмірі 297 970 грн була досягнута з урахуванням ряду інших обставин, а саме: необхідності сплати ним особисто усіх нотаріальних послуг, наявних у ОСОБА_1 на час продажу боргів перед банком в сумі близько 20000 грн та боргів зі сплати комунальних платежів, а також домовленості, що позивач проживатиме в даній квартирі до смерті (оскільки була близькою подругою його матері). Кошти за квартиру ним передавалися позивачу готівкою на руки перед підписанням договору, факт чого вона ствердила підписавши такий договір. При цьому, оскільки позивач постійно поспішала в оформленні договору, нотаріус заставив її особисто прочитати вголос зміст даного договору. Ту обставину, що кошти не перераховувалися ним на поточний рахунок позивача пояснив відмовою останньої сплачувати будь-які проценти чи комісії. Також, вказав, що позивач неодноразово й раніше зверталася до нього з позовами про визнання договору купівлі-продажу недійсним щоразу змінюючи підстави заявленого позову.

В подальшому, після оголошеної перерви, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являвся, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджало продовженню розгляду справи в його відсутності.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Козар В. І. у своїх письмових поясненнях, що надійшли на адресу Тернопільського апеляційного суду, просив розгляд справи проводити у його відсутності, додатково пояснивши, що до посвідчення спірного договору ним було встановлено особи сторін, обсяг їх цивільної дієздатності, волю та волевиявлення сторін на посвідчення договору, дійсність намірів кожного з учасників правочину (за відсутності іншої сторони договору). Договір був прочитаний сторонами вголос; встановлено відсутність у кожного з них заперечень та факт виконання умов договору, в тому числі, й щодо проведеного розрахунку. Сторони своїми підписами засвідчили однакове розуміння значення, умов та правових наслідків вказаного правочину.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належала квартира за АДРЕСА_1 .

09 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар В.І. та зареєстрований за № 1698 (а.с. 5-6).

Згідно п. 1.1 вказаного Договору продавець ОСОБА_1 передала у власність покупця ОСОБА_2 , а покупець прийняв у власність (купив) належну продавцю квартиру за АДРЕСА_1 .

У п. 2.1 Договору сторони дійшли згоди, що продаж зазначеної квартири, за домовленістю сторін, вчиняється за суму 297 970 (двісті дев`яносто сім тисяч дев`ятсот сімдесят гривень нуль копійок), які покупець ОСОБА_2 повністю передав продавцю ОСОБА_1 до підписання цього договору. Така вартість квартири визначена сторонами за взаємним погодженням за відсутності примусу як будь-якого із сторін, так і збоку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин.

Відповідно до п. 2.2 цього Договору продавець підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продану квартиру та відсутності щодо нього претензій фінансового характеру шляхом підписання оспорюваного договору.

Згідно звіту про оцінку майна, виготовленою фізичною особою підприємцем, суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 від 09.06.2016 року ринкова вартість вказаної квартири становить 297 970 грн.

У відповідності до п. 3.1.1 Договору продавець квартири зобов`язується передати квартиру, технічну документацію на квартиру, сплатити заборгованість за комунальними та іншими платежами, знятись з реєстраційного обліку особисто до 09.06.2017 року.

Покупець зобов`язується прийняти продану квартиру, ключі та документацію 09.06.2016 року (п. 3.2.1).

Продавець зазначив, що на відчужувану квартиру відсутні права третіх осіб і недоліків квартири (п. 3.3).

Під час укладення договору та його нотаріального посвідчення нотаріусом перевірено відсутність заборон відчуження або арешту майна за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, перевірено відсутність податкової застави за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до п.п. 5.2, 5.3 Договору нотаріусом роз`яснено сторонам правові наслідки заниження продажної вартості відчужуваного майна, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, а також зміст ст. ст. 60, 65, 74, 177 СК України, ст. ст. 182, 203, 209, 215-229, 225, 229-236, 257, 258, 261, 405, 655, 657-663, 673, 678 ЦК України, ст. ст. 6, 9 Житлового кодексу, ст. 12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей".

Сторони ствердили, що договір ними прочитаний особисто кожним, вони розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, ціна продажу відповідає їх дійсним намірам (п. 5.5 Договору).

Згідно довідки Тернопільського міського територіального центру соціального обслуговування населення від 06.03.2019 року за № 3, ОСОБА_1 перебуває на обслуговуванні в даному центрі (а.с. 11а).

Згідно довідки Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України від 21.06.2018 року за № 1592/02 ОСОБА_1 знаходиться на обліку у Тернопільському ОУ ПФУ і отримує пенсію за віком при повному стажі (а.с. 8-9).

Згідно Довідки ДП "Авторитет Плюс" ПП "Східний масив" від 20.11.2018 року, ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с. 14).

Відповідно до Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 109057719 від 26.12.2017 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.06.2016 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.06.2016 року за №14922004.

Таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 вересня 2018 року в цивільній справі № 607/16680/17 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав укладення останнього внаслідок обману.

В ході апеляційного розгляду справи зі змісту рішення у справі № 607/16680/17, постанови Тернопільського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, яким дане рішення залишено без змін, а також - зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , з приводу яких прийняті дані рішення, вбачається, що вимога про недійсність договору з підстав недотримання форми розрахунків (ст. 203 ч.ч.1-3,5,6; ст. 215 ч. 1) не була підставою звернення з позовом у вищевказаній справі (а.с. 35-38, 197-201, 210-213).

Крім цього, з метою перевірки заперечень відповідача ОСОБА_2 в частині неодноразових звернень позивача до суду з позовами про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, судом апеляційної інстанції також встановлено, що на розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебувала справа № 607/9775/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , заявленим з підстав невірного сприйняття продавцем фактичних обставин договору, що вплинуло на її волевиявлення, який (позов) такою, що набрала законної сили ухвалою від 18.10.2017 року залишено без розгляду (а.с. 188-191).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК України).

В силу вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно вимог ч.ч. 3 цієї ж статті у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1087 ЦК України граничні суми розрахунків у готівковій формі для фізичних, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

У відповідності до п. 1 Постанови Правління Національного Банку України від 06.06.2013 року № 210 "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) гранична сума розрахунків готівкою фізичних осіб між собою за договором купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, складала 150 000 грн.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про нотаріат" при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи).

За ст. 44 Закону України "Про нотаріат" під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими ст. 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Закон України "Про нотаріат" та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, не містять положень, які б зобов`язували нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна витребовувати у сторін договору документи на підтвердження безготівковості розрахунку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Уцьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно вимог ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому. Якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту недотримання сторонами під час підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири вимог, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України в частині невідповідності його змісту вимогам законодавства.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені з урахуванням вимог законів, що регулюють спірні правовідносини та відповідають наявним у справі доказам.

Встановивши відсутність законодавчо визначених норм, які передбачають необхідність подання сторонами договору на підтвердження проведення оплати довідки про покладення коштів на рахунок продавця чи іншого розрахункового документа для нотаріального посвідчення такого договору, а також - відсутність даних щодо невідповідності змісту оспорюваного договору вимогам закону, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення вказаного позову.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо безпідставності висновків суду в частині проведення між сторонами договору розрахунків за квартиру з урахуванням вимог ст. 1087 ЦК України та постанови Правління НБУ від 06 червня 2013 року № 210 з посиланням на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження вищевказаних обставин, колегія суддів відхиляє, як такі, що не відповідають змісту оскаржуваного рішення, в якому суд дійшов інших висновків, ніж ті, на які посилається апелянт, а зокрема - висновків про ненадання відповідачем доказів невідповідності змісту оспорюваного договору вимогам закону. І такі висновки повністю узгоджуються зі змістом укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, п. 2.1 якого містить інформацію про проведення розрахунку між сторонами з дотриманням вимог ст. 1087 ЦК України та Постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 року № 210 (а.с. 99 на звор.).

Безпідставними й такими, що підлягають відхиленню є також доводи апелянта в частині наявності в змісті договору протиріч щодо порядку проведення оплати за квартиру, які, на її думку, свідчать про те, що сторони при підписані договору не мали можливості ознайомитися з ним належним чином і внести виправлення, оскільки зміст оспорюваного договору жодних протиріч у частині проведення покупцем оплати вартості квартири не містить, в той час як сам по собі факт проведення відповідачем оплати квартири готівкою, а не у спосіб, зазначений у п. 2.1 Договору не може вважатися передбаченою законом підставою для визнання такого договору недійсним. Що стосується тверджень позивача з приводу не проведення відповідачем будь-якого розрахунку за квартиру, то вказана обставина не є предметом доказування в даній справі, оскільки правові наслідки невиконання чи неналежного виконання (якщо таке має місце) покупцем передбаченого ч. 1 ст. 692 ЦК України обов`язку оплатити товар, визначені ч. 3 цієї ж статті, яка не передбачає визнання відповідного договору купівлі-продажу недійсним внаслідок непроведення покупцем оплати за товар.

Також, з урахуванням того, що спосіб захисту права, яке позивач вважає порушеним і пов`язує з несплатою відповідачем, не зважаючи на факт прийняття товару, вартості квартири в спосіб, визначений ст. 1087 ЦК України та п. 2.1 укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, не відповідає вимогам закону (ч. 3 ст. 692 ЦК України), а факт проведення оплати вартості квартири не є предметом доказування в даній справі, відхиляються колегією суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у частині ненадання судом належної правової оцінки її доводам щодо покладення законом саме на відповідача обов`язку доведення факту здійснення оплати за квартиру у спосіб, визначений п. 2.1 Договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що Тернопільським міськрайонним судом дана належна оцінка доводам сторін в сукупності з наявними у матеріалах справи доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, їх не спростовують, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1, 390 ч. 1 п. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 05 травня 2021 року.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : О.З. Костів

Б.І. Сташків