Єдиний унікальний номер № 621/3517/19
Провадження № 2/616/197/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року смт.Великий Бурлук

Великобурлуцький районний суд Харківської області в складі судді РИКОВА М.І., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 , треті особи: акціонерне товариство "Харківобленерго", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії,-

в с т а н о в и в:

11.05.2021 із Зміївського районного суду Харківської області до Великобурлуцького районного суду Харківської області надійшла цивільна справа за позовом приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 травня 2021 року по даній справі суддею Подмарковою Ю.М. заявлено самовідвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 травня 2021 року цивільна справа була розподілена головуючому судді Рикову М.І.

З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2019 року, вхід. № 14976/19, ПрАТ «Харківенергозбут» звернулось до Зміївського районного суду Харківської суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за електричну енергію, а також понесені витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 грудня 2019 року справа була розподілена головуючому судді Шаховій В.В. (а.с.25).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16 січня 2020 року позовна заява суддею прийнята до розгляду та відкрито провадження за правила спрощеного позовного провадження (а.с.30).

20 липня 2020 року ухвалою Зміївського районного суду Харківської суду витребувано від ПрАТ «Харківенергозбут» завірені належним чином копії документів, якими підтверджується контрольне зняття та фіксування показань лічильника електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2019 по день надання зазначених доказів та витребувано від ВАТ «Харківобленерго» завірені належним чином копії документів, якими підтверджується встановлення 31 грудня 2018 року приладу обліку (лічильника) СО-ЭАКЗМ за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.79).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії (а.с.135). Також, ухвалою суду від 19 листопада 2020 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача акціонерне товариство "Харківобленерго" та ОСОБА_2 (а.с.136).

14 квітня 2021 року ухвалою Зміївського районного суду Харківської області постановлено цивільну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_3 , треті особи акціонерне товариство "Харківобленерго", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії направити за територіальною підсудністю до Великобурлуцького районного суду Харківської області (а.с.194-195). З даної ухвали вбачається, що цивільну справу направлено для розгляду Великобурлуцьким районним судом Харківської області, на підставі ч.1 ст.27 ЦПК України.

Направляючи справу для розгляду до Великобурлуцького районного суду Харківської області, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально знаходиться у Великобурлуцькому районі Харківської області, а відтак вказана справа не підсудна Зміївському районному суду Харківської області.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, вважає, що цивільна справа помилково направлена на адресу Великобурлуцького районного суду Харківської області, з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), а тому її необхідно повернути до Зміївського районного суду Харківської області для подальшого розгляду.

Так, статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з вимогами ст.27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у ч.8 ст.28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Верховний Суд в своїх постановах (зокрема, в постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19) виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Як убачається із позовної заяви, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_3 заборгованості за договором про постачання електричної енергії, яка надавалась у будинок за АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач.

Тобто, спір у даній справі виник з приводу оплати послуг з постачання електричної енергії, які надавалися позивачем за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з постачання електричної енергії має пред`являтися за місцем знаходження цього майна.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17) у справі за позовом КП «Харківводоканал» про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Крім того, у своїй постанові від 16.02.2021 (справа 911/2390/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Крім того, позивач ПрАТ «Харківенергозбут», звертаючись з позовом до Зміївського районного суду Харківської області в позовній заяві обґрунтував своє звернення саме до Зміївського районного суду Харківської області, ч.8 ст.28 ЦПК України (а.с.07), тобто він використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, за місцем виконання укладеного між сторонами договору про постачання електричною енергією.

Окрім того, слід зазначити, що з ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 14 квітня 2021 року вбачається, що представник позивача заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача щодо направлення справи до Великобурлуцького районного суду Харківської області та зазначав про порушення правил територіальної підсудності. Таку ж думку висловила і представник третьої особи АТ «Харківобленерго». Окремо слід зазначити, що вказана справа перебувала на розгляді Зміївського районного суду Харківської області тривалий час, а саме: з 03 грудня 2019 року по 14 квітня 2021 року та розглядалась по суті, тобто на протязі одного року трьох місяців.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості за надані послуги до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який територіально відноситься до Чугуївського району Харківської області і територіальної юрисдикції Зміївського районного суду Харківської області, суд приходить до висновку, що вказана справа підлягає розгляду за місцем знаходження нерухомого майна та за місцем виконання договору, а тому вважає за необхідне, на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, повернути дану справу на розгляд до Зміївського районного суду Харківської області, як помилково направлену до Великобурлуцького районного суду Харківської області.

При цьому слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами, оскільки ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14 квітня 2021 року справа була направлена за підсудністю з інших процесуальних підстав (ч.1 ст.27 ЦПК України).

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України). Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Як вбачається із позовної заяви, ПрАТ «Харківенергозбут» подав позовну заяву про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії за місцем виконання договору, відповідно до ч.8 ст.28 ЦПК України, що територіально відноситься до Зміївського районного суду Харківської області, право звернутись з даним позовом саме до Зміївського районного суду Харківської області належить виключно позивачеві, житловий будинок знаходиться на території юрисдикції Зміївського районного суду Харківської області, але незважаючи на ці обставини, цивільна справа після прийняття судом 16 січня 2020 року позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі (а.с.30), ухвалою суду від 14 квітня 2021 року (а.с.203) направлена на адресу Великобурлуцького районного суду Харківської області, при цьому не була врахована позиція позивача, а також були проігноровані вимоги ч.8 ст.28, ч.1 ст.30, п.5 ч.1 ст.374, ч.1 ст.378 ЦПК України, тобто справа направлена на адресу Великобурлуцького районного суду Харківської області з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, а також той факт, що приймаючи до провадження вказану цивільну справу, суд, до якого направлено справу з порушенням правил підсудності, позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, не допускаючи спору про підсудність справ між судами, суд вважає за необхідне повернути матеріали вказаної справи до Зміївського районного суду Харківської області, як помилково надіслані Великобурлуцькому районному суду Харківської області.

Керуючись ч.8 ст.28, ч.1 ст.30, ст.ст.258-261 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Матеріали цивільної справи за позовом приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 , треті особи: акціонерне товариство "Харківобленерго", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії, як помилково направлені до Великобурлуцького районного суду Харківської області, - повернути до Зміївського районного суду Харківської області (адреса: 63404, м. Зміїв, вул. Адміністративна, 6) для продовження розгляду даної справи.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею, відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 18.05.2021 року.

Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ