ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року

м. Харків

справа №634/873/20

провадження №22-ц/818/2737/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач: заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі позивача: Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі позивача: Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 14 січня 2021 року, постановлене під головуванням судді Єрьоміної О.В. залі суду в смт Сахновщина, Харківської області,-

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі позивача: Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 14 січня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області безпідставно збережені кошти у сумі 83 459 грн. 58 коп.. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2102 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції при ухвалені рішення суду було неправильно встановлено обставини, які мають суттєве значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального права, та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Проте матеріали справи не містять відомостей про внесення земельної ділянки, визначеної в акті обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 09.06.2020 року, а саме: площею 1 162 кв.м. до Державного земельного кадастру. Отже, матеріали справи не містять доказів того, що вищевказана земельна ділянка загальною площею 1162 кв.м., на якій розташована нежитлова будівля відповідача та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, була сформована як об`єкт цивільного права протягом зазначеного позивачем періоду з 10.06.2017 року по 09.06.2020 року. Також вказує, що позивачем не було обґрунтовано належними та допустимими доказами підстави та розмір стягнення грошових коштів, оскільки в матеріалах справи відсутні витяги з технічної документації про нормативно грошову оцінку конкретної земельної ділянки. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо виділення земельної ділянки, її кадастрового номеру та площі та відсутні інші докази, що могли б ідентифікувати земельну ділянку, яку за твердженням позивача, займає відповідач, ОСОБА_1 у зв`язку з цим вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керівник окружної прокуратури надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата, відповідач без укладення договору оренди земельної ділянки за період із 10.06.2017 року по 09.06.2020 року, як користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають нормам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу кафе від 04.02.2002 року та технічного паспорту нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 9-11).

Рішенням Сахновщинської селищної ради від 27.07.2013 №1425-VI задоволено заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з надвірними будівлями із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, за адресою АДРЕСА_1 , та орієнтованою площею 0,1812 га, та зобов`язано протягом 1 року замовити у землевпорядній організації, яка має відповідну ліцензію, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з надвірними будівлями. (а.с. 12).

Разом з тим, земельна ділянка, на якій знаходиться майно ОСОБА_1 не сформована в розумінні ст.79-1 Земельного кодексу України.

09.06.2020 року старшим інспектором Сахновщинської селищної ради Бондарем В.А. в порядку ст.ст. 12, 189 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) здійснено обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Обстеження на місцевості здійснювалося за участі інженера-геодезиста ОСОБА_2 (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста від 05.10.2018 № 013675).

За результатами комплексного вивчення наявних матеріалів та проведеного обстеження земельної ділянки на місцевості складено Акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , від 09.06.2020 року. ( а.с.14-22).

У вищезазначеному акті встановлено, що з 04.02.2002 року по теперішній час ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,1162 га по АДРЕСА_1 без виникнення права власності/ користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Земельна ділянка по адресу: АДРЕСА_1 , використовується ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Площа земельної ділянки, яка фактично використовується ОСОБА_1 , відповідно до їх меж складає 0,1162 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівель. В акті зазначається, що координати точок знімальної основи визначались за допомогою супутникових геодезичних приймачів GPS EPSPak-II зав. № 012012024, 012012025 з прив`язкою до державної геодезичної мережі. Спостереження на точках планових знімальних мереж тимчасового закріплення велися в режимі статики. Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмного забезпечення GIS 6.(а.с.13-22).

Рішенням Сахновщинської селищної ради від 25.09.2013 №1294-VI затверджено розмір орендної плати в смт. Сахновщина, с. Чорнолозка, с. Жовтень, с. Германівка за земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності. Так, згідно п.1.1. за користування землями населеного пункту несільськогосподарського призначення, на яких розташовані основні, підсобні, допоміжні будівлі та споруди, адміністративно-побутові будівлі, їх під`їзні шляхи, інженерні мережі, інші споруди, об`єкти комерційного та виробничого призначення по населених пунктах смт. Сахновщина, с. Чорнолозка, с. Жовтень, с. Германівка становить 7% від їх нормативної грошової оцінки. (а.с. 24).

Із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель смт. Сахновщина Сахновщинської селищної ради Харківської області від 2012 року вбачається, що категорія земель за функцією використання, на якій знаходиться належне ОСОБА_1 майно, відноситься до земель комерційного використання. Наведені відповідні вартісні показники для цієї категорії земель. (а.с. 27-30).

Пропорційно від загальної площі земельної ділянки, яка визначена зовнішніми межами будівель, та площі нежитлових приміщень, що належать на праві власності саме ОСОБА_1 , розмір безпідставно збережених коштів відповідачем з урахуванням нормативної грошової оцінки землі за період з 10.06.2017 по 09.06.2020 року становить 83 459 грн 58 коп., а саме:

за 2017 рік з 10.06.2017 по 31.12.2017 - 11 852,59 грн.;

за 2018 рік з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 25 988,97 грн.;

за 2019 рік з 01.01.2019 по 07.06.2019 - 31 655,09 грн.;

за 2020 рік з 01.01.2020 по 09.06.2020 - 13 962,93 грн.

Як на підставу позовних вимог, заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі позивача: Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 04.02.2002 року ОСОБА_1 набув у власність нерухоме майно та надвірні будівлі за адресою АДРЕСА_1 . Також, відповідно до рішення Сахновщинської селищної ради від 27.11.2013 №1425-VI йому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування належних ОСОБА_1 нежитлових будівель за вищевказаною адресою. Проте, відповідачем не було вжито заходів щодо виготовлення технічної документації на земельну ділянку та подальшої реєстрації відомостей про неї в Державному земельному кадастрі та, як наслідок, станом на червень 2020 року, договір оренди вказаної земельної ділянки не укладено. Зазначає, що ОСОБА_1 з 04.02.2002 року та по теперішній час використовує зазначену земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України. Враховуючи, що ОСОБА_1 не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку відповідно до ст. 14.1.72 Податкового кодексу України. Таким чином єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. Станом на червень 2020 року договір оренди земельної ділянки за вищевказаною адресою не укладено. Орендна плата за її використання відповідачем не сплачується. Враховуючи, що відповідач користується вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України та правової позиції Верховного суду, ОСОБА_1 зобов`язаний повернути Сахновщинській селищній раді кошти, які він зберіг у вигляді несплаченої орендної плати.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 Цивільного кодексу України.

За приписами ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Виходячи зі змісту зазначених статей, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу кафе від 04.02.2002 року та технічного паспорту нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 9-11).

Таким чином, виникнення права власності у відповідача на об`єкти нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки відповідно до ст.377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє з 04.02.2002 року нежитловою будівлею - кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що знаходиться в АДРЕСА_2 , по вулиці Південновокзальна буд. 1.На земельній ділянці розміром 1812,5 кв.м. розташоване кафе "Закусочна" літ. «А-1», загальною площею 279, 8 кв.м. з надвірними будівлями: «Б» гараж шлакоблоковий, «В» - сарай цегляний, «Д» - сарай цегляний, «Г» - сарай цегляний, «У» - вбиральня цегляна, №1 огорожа цегляна, №2 огорожа металева і по теперішній час використовує земельну ділянку по за адресою АДРЕСА_2 . Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

За змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі позивача: Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послався на положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 83459,58 грн, зауважив, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 10.06.2017 року по 09.06.2020 року, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст.1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Зважаючи на те, що відповідачем не оформлено права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача як землекористувача є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права на земельну ділянку ОСОБА_1 , зокрема укладення договору оренди з Сахновщинською селищною радою та державної реєстрації такого права. Перехід до особи права власності на нерухоме майно надає останньому право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки.

Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Цього обов`язку відповідач не виконав, а, отже, без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15 (провадження №3-1348гс16), від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і №922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що відновлення порушених прав Сахновщинської селищної ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Позивачем визначено розмір безпідставно збережених ОСОБА_1 , коштів на підставі розрахунків, в яких застосовано розмір нормативно - грошової оцінки, виходячи з вартості 1 кв.м землі. Цей розмір визначено відповідно до технічної документації з нормативно грошової оцінки земель смт Сахновщина Сахновщинської селищної ради Сахновщинського району Харківської області затвердженої рішенням Сахновщинської селищної ради від 10.07.2012 року №599-У1 (з урахуванням коефіцієнтів індексації визначених листі Держгеокадастра від 03.01.2020 року №6-28-0.22-38/2-20) та у відповідності до вимог примітки 1 до Додатку №1 «Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25.1 1.2016 року № 489 (зі змінами, внесеними згідно з Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №162 від 27.03.2018 року) Сахновщинською селищною раде, яким затверджено форми розрахунку плати за землю у зв`язку зі збитками завданими Сахновщинської селищної ради Сахновщинського району Харківської області внаслідок порушення вимог земельного законодавства, у зв`язку з безпідставним збереженням коштів, які повинні були надійти до бюджету селищної ради як орендна плата за використання земельних ділянок на території смт. Сахновщина.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не спростовано розміру земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що належать йому на праві власності, а також не спростовано розміру безпідставно збережених коштів.

З матеріалів справи убачається, що фактичний розмір вказаної земельної ділянки за адресою: за адресою АДРЕСА_2 , яку використовує відповідач, складає, 0,1162 га, що підтверджено актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 09.06.2020 року, складеним старшим інспектором Сахновщинської селищної ради Бондарем В.А. в порядку ст. 189 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), обстеження на місцевості здійснювалося за участі інженера-геодезиста ОСОБА_2 (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста від 05.10.2018 № 013675.

Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.

У разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та його територіальними органами відповідно до їх повноважень.

Отже, не відображення даних про земельну ділянку у Публічній кадастровій карті не свідчить про відсутність такої земельної ділянки, оскільки вона була сформована до набрання чинності Закону України «Про державний земельний кадастр» та дані про цю земельну ділянку не були подані уповноваженій особі для перенесення до Державного земельного кадастру.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) і постанові від 13 лютого 2019 року (справа №320/5877/17), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною, в тому числі, в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

При розрахунку суми вказаних збитків, завданих Сахновщинській селищній раді, враховувалась нормативна грошова оцінка земельних ділянок станом на рік нарахування, площа земельних ділянок , площа приміщень, належних відповідачу на праві власності, ставка орендної плати відповідно до рішення міської ради, понижуючий коефіцієнт до нормативної грошової оцінки землі, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи та узгоджується з вимогами відповідних нормативних актів.

Таким чином, враховуючи факт використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження ним коштів у розмірі орендної плати за її використання, слід дійти висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, оскільки для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

На спростування наданих позивачем розрахунків відповідач не надав будь - яких доказів, які б свідчили про завищення заявленої суми чи невірне її визначення.

За наявності беззаперечних доказів безпідставного збереження відповідачем коштів позивача, сама по собі відсутність кадастрового номеру земельної ділянки не є підставою для відмови в позові та не надає позивачу права безкоштовно користуватися майном територіальної громади.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 14 січня 2021 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова