РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 564/2464/20
Провадження № 22-ц/4815/634/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання Шептицька С.С.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Костопільська міська рада Рівненської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Євгеюка Олександра Євстафійовича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 25 січня 2021 року (ухвалене у складі судді Грипіч Л.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Костопільської міської ради Рівненської області про зобов`язання надати житло,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Євгеюк О.Є. звернувся до суду із позовом до Костопільської міської ради Рівненської області про зобов`язання надати житло.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 09 лютого 2016 року ОСОБА_1 було встановлено І групу інвалідності, як такому, що отримав інвалідність від поранення, пов`язаного з виконанням військової служби, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії №0408781 від 11 березня 2016 року.
Таким чином, він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Костопільської міської ради Рівненської області №109 від 14.03.2018 року його було зараховано на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки він має право позачергового отримання житла.
Тобто на нього, як інваліда війни, поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" про позачергове отримання житла протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
Проте, відповідач протягом двох років дій щодо надання йому житла згідно вимог пункту 18 частини першої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не здійснив.
Вважає, що Костопільська міська рада Рівненської області ухиляється від виконання, покладених на неї Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" обов`язків щодо надання йому житла.
Посилаючись на викладене, просить суд зобов`язати Виконавчий комітет Костопільської міської ради Рівненської області ухвалити рішення про надання ОСОБА_1 у постійне користування житлове приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з урахуванням кількості членів сім`ї та зобов`язати Виконавчий комітет Костопільської міської ради Рівненської області вчинити дії з розподілу та надати ОСОБА_1 у постійне користування житлове приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з урахуванням кількості членів сім`ї.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 25 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Костопільської міської ради Рівненської області про зобов`язання надати житло відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на позачергове отримання житла відповідно до вимог пункту 18 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", однак таке своє право він може реалізувати лише після забезпечення житлом осіб, які станом на час прийняття рішення включені до списку при виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області, перебувають у цьому списку в черзі перед позивачем та мають такі ж самі житлові права. Враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на переконання місцевого суду, недотримання черговості становитиме порушення норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Євгеюк О.Є. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що пункт 18 частини першої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є спеціальною нормою законодавства стосовно інвалідів війни та прирівняних до них осіб, якою визначено, що такі особи забезпечуються житлом позачергово протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
Зауважує, що у разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.
Вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору мав застосувати спеціальну норму - ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка визначає порядок забезпечення житлом позачергово позивача протягом двох років з дня взяття на квартирний облік без будь-яких прив`язок до інших умов, у тому числі наявності черги та перебування на такій черзі інших осіб.
Оскільки на квартирний облік у Виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області ОСОБА_1 взятий з 14 березня 2018 року, то він повинен був бути забезпечений житлом до 14 березня 2020 року. Житло позивачу надано не було, а тому має місце порушення його прав, що підлягає захисту у судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача, як органу місцевого самоврядування вчинити дії по прийняттю рішення, розподілу та надання у користування відповідного житлового приміщення.
З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у лавах Радянської Армії СРСР на посаді рядового з 10 травня 1979 року по 20 жовтня 1980 року.
Під час проходження служби у м. Іркутську (Російська Федерація) 26.04.1980 року отримав проникаюче вогнепальне поранення черепа і головного мозку, у зв`язку з чим знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні військової частини № 67657 з 26.04.1980 року по 21.10.1980 року і був звільнений з лав Збройних сил СРСР.
За результатами медичного огляду Костопільською міжрайонною МСЕК 12 грудня 1980 року ОСОБА_1 було встановлено 1-шу групу інвалідності, причиною якої вказано "поранення, отримане на військовій службі в РА", що підтверджується довідкою №756813.
Згідно довідки Рівненської обласної МСЕК №0408781 від 11.03.2016 року позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено з 09 лютого 2016 року 1-шу групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, безтерміново.
У подальшому Управлінням праці та соціального захисту населення Костопільської райдержадміністрації 14 березня 2016 року видано ОСОБА_1 посвідчення № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що він є інвалідом 1-ої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Костопільської міської ради Рівненської області №109 від 14 березня 2018 року включено гр. ОСОБА_1 на квартирний облік у список громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, як інваліда війни.
Позивач перебуває на квартирному обліку у Виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області з 14 березня 2018 року у списку громадян, які користуються першочерговим правом отримання житлових приміщень за пільгою, передбаченою для осіб з інвалідністю внаслідок війни, за №161.
Станом на час розгляду справи позивачу житло не надане.
Позивач просить захистити його порушене право на позачергове забезпечення житлом зазначаючи, що відповідач ухиляється від виконання законодавчо визначеного обов`язку та власного рішення про зарахування його на квартирний облік, чим порушує його законні права та норми чинного законодавства України.
Умови та порядок отримання позачергового житла ветеранами та інвалідами війни визначені нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також ЖК Української РСР.
Відповідно до статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Згідно з частиною першою статті 43 ЖК Української PCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Частиною першою статті 46 ЖК Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, зокрема, до таких віднесено осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.
Відповідно до частини третьої цієї ж статті громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.
Вказане право на отримання житла поза чергою особами з числа учасників бойових дій також закріплено у пункті 14 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Згідно з пунктом 18 частини першої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.
Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.
Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.
Позивач має право на позачергове отримання житла відповідно до вимог пункту 18 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Однак, таке своє право він може реалізувати лише після забезпечення житлом осіб, які станом на час прийняття рішення, включені до списку при виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області, перебувають у цьому списку в черзі перед позивачем та мають такі ж самі житлові права.
Аналогічна правова позиція викладена у ряді постанов Верховного Суду, які відображають сталу судову практику щодо розгляду спорів за аналогічних правовідносин, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі №344/8248/17-ц, провадження № 61-40928св18.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, недотримання черговості становитиме порушення норм чинного законодавства та прав цих осіб, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені у апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Євгеюка Олександра Євстафійовича залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 25 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 28 травня 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.