ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2765/21 Справа № 207/2508/19 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року та на додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про захист прав споживачів фінансових послуг,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про захист прав споживачів фінансових послуг (том 1 а.с.1-13).

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 15 травня 2019 року біля будинку №56 по вул. Чернишевського у м. Кам`янське, Дніпропетровської області, за участі 2 автомобілів ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_1 , та автомобіля «TOYOTA» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 (vin НОМЕР_3 ), відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 червня 2019 року, яка набрала законної сили 01 липня 2019 року, було встановлено, що наведена вище дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок винних дій водія автомобіля ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 . Автомобіль «TOYOTA» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 (vin НОМЕР_3 ), належить на праві власності позивачу у справі.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_1 , (водій ОСОБА_2 ) була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом №АМ/9905792 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 травня 2019 року, зі строком дії з 00 год. 00 хв. 15 травня 2019 року по 14 травня 2020 р., страхова сума за полісом (за даним страховим ризиком «шкода майну») 100 000, 00 грн., франшиза 2 000, 00 грн.

Незважаючи на факт подання у встановленому чинним законодавством порядку до страховика усіх документів задля здійснення страхового відшкодування, 12 липня 2019 року позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 13 619, 01 грн.

У зв`язку з чим, позивачка в останній уточненій позовній заяві просила суд стягнути на її користь з ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом №АМ/9905792 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 травня 2019 року страхове відшкодування у розмірі 84 380, 99 грн., пеню за період з 13 липня 2019 року по 24 червня 2020 року в розмірі 20 979, 65 грн., суму 3% річних у розмірі 2 407, 00 грн. за період з 13 липня 2019 року по 24 червня 2020 року, інфляційні втрати у сумі 310, 34 грн. за період з 13 липня 2019 року по 28 січня 2020 року, а всього 108 077, 98 грн. (сто вісім тисяч сімдесят сім гривень, 98 копійок), 3 000.00 грн. (три тисячі гривень, 00 коп.) витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу та складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №26/07/19 від 23 липня 2019 року та судові витрати.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживачів фінансових послуг задоволено. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у розмірі 84 380 грн. 99 коп.; пеню за період з 13 липня 2019 року по 24 червня 2020 року в розмірі 20 979 грн. 65 коп.; суму 3% річних у розмірі 2 407 грн. 00 коп. за період з 13 липня 2019 року по 24 червня 2020 року; інфляційні втрати у сумі 310 грн. 34 коп. за період з 13 липня 2019 року по 28 січня 2020 року, а всього 108 077 (сто вісім тисяч сімдесят сім) грн. 98 коп.. Також стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу та складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №26/07/19 від 23 липня 2019 року (том 2 а.с.155-162).

Додатковим рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, наданої Адвокатським об`єднанням «Радник» (том 2 а.с. 200-203).

Не погодившись із такими рішеннями, ТДВ СК «Альфа-Гарант» подало апеляційні скарги, в яких просило скасувати рішення суду та додаткове рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права (том 3 а.с.49-52 та а.с. 56-58).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення без змін, оскільки, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, тому вважає доводи скарг безпідставними, а оскаржувані рішення законними і обґрунтованими (том 3 а.с. 92-100).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 травня 2019 року о 14 год. 30 хв. біля будинку № 56 по вул. Чернишевського у м. Кам`янське, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , при виникненні перешкоди в русі, не вжила заходів для зменшення швидкості до повної зупинки та здійснила наїзд на припаркований автомобіль «ТОYОТА» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби учасників отримали механічні пошкодження.

Постановою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року, винесеній по справі за № 207/1723/19, водія ОСОБА_2 визнано винною у порушенні Правил дорожнього руху України і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Законної сили постанова суду набрала 01 липня 2019 року (том 1 а.с. 20).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», та згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9905792 ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн., 2 000 грн. розмір франшизи (том 1 а.с. 18-19).

16 травня 2019 року ОСОБА_3 повідомила ТДВ СК «Альфа-Гарант» про настання страхового випадку, яке сталося 15 травня 2019 року (том 1 а.с. 98-99).

16 травня 2019 року ОСОБА_4 (потерпіла) повідомила ТДВ СК «Альфа-Гарант» про настання страхового випадку, яке сталося 15 травня 2019 року (том 1 а.с.100-101).

Згідно аварійного сертифікату № 55-D/56/1 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «ТОYОТА» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 , дорівнює 18 742, 82 грн. з урахуванням ПДВ та 15 619, 02 грн. без урахування ПДВ. Таким чином, страхове відшкодування становить: 15 619, 01 (оцінена шкода без ПДВ) 2 000,00 грн. (франшиза) = 13 619, 01 грн. (том 1 а.с.105-107).

16 травня 2019 року, на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водій ОСОБА_1 направив на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про ДТП з необхідними документами (том 1 а.с. 29).

Згідно розрахунку страхового відшкодування, затвердженого начальником центру врегулювання збитків ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_5 , сума страхового відшкодування становить 13 619, 01 грн. (том 1 а.с. 118).

Відповідно до платіжного доручення № 2077 від 12 липня 2019 року, ОСОБА_1 було перераховано страхове відшкодування в сумі 13 619 грн. 01 коп. (том 1 а.с. 121).

Оскільки страхова компанія не провела огляд пошкодженого автомобіля, належного позивачу, ОСОБА_1 звернулась до оцінщика ОСОБА_6 і 23 липня 2019 року отримала звіт №26/07/19 про оцінку вартості шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу «ТОYОТА» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 , щодо визначення розміру матеріального збитку.

Відповідно до Звіту №26/07/19 від 23 липня 2019 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ТОYОТА» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 травня 2019 року, становить 111 065, 15 грн. (з ПДВ) та 95 192 грн. 78 коп. (без ПДВ) (том 1 а.с. 38-42).

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року за клопотанням відповідача було призначено судову автотоварознавчу експертизу ( том 2 а.с. 31-33).

Відповідно до висновку експерта № 19/104-10/2/139 від 21 травня 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «ТОYОТА» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 травня 2019 року, станом на момент проведення дослідження з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, складає 102 610 грн. 38 коп. без урахування ПДВ (з урахуванням ПДВ 123 132 грн. 46 коп.) (том 2 а.с. 57-61).

Станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом сума страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком страховиком не була сплачена.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відмова страховика у здійсненні повноцінного страхового відшкодування у випадку іншому, поміж передбачених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є безпідставною та такою, що не ґрунтується на Законі, оскільки під час вирішення питання про наявність підстав для здійснення страхового відшкодування страховик повинен віддавати пріоритет положенням вказаного Закону, тому дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, за загальними правилами, визначеними ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України ) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», та згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9905792 ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн., 2 000 грн. розмір франшизи (том 1 а.с.18).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, до яких, зокрема, відноситься: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Незважаючи на факт подання у встановленому чинним законодавством порядку до страховика усіх документів задля здійснення страхового відшкодування, 12 липня 2019 року позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 13 619.01 грн., тобто, не в тому розмірі як того вимагає положення чинного законодавства та розмір зобов`язань страховика за полісом (в межах страхової суми 100 000.00 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 2077 від 12 липня 2019 року (том 1 а.с.121).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ТДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що висновок експерта від 21 травня 2020 року не може бути належним та допустим доказом по справі, оскільки, визначений у звіті судової автотоварознавчої експертизи № 19/104-10/2/139 від 21 травня 2020 року, розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля не відповідає дійсності, адже розрахований за цінами на дату проведення експертизи автомобіля - 21 травня 2020 року, тоді як ДТП сталася 15 травня 2019 року, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля у звіті судової автотоварознавчої експертизи №19/104-10/2/139 визначена на дату проведення експертизи автомобіля, що відповідає приписам статті 1192 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 686/6047/16-ц провадження № 61-33477св18 у правовідносинах, які є подібними, адже також виникли у спорі щодо правомірності виплати страхового відшкодування.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що висновок експерта № 19/104-10/2/139 від 21 травня 2020 року, яким визначено вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу марки «ТОYОТА» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 травня 2019 року, станом на момент проведення дослідження з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, в сумі 102 610 гривень 38 коп. без урахування ПДВ і 123 132 гривні 46 коп. з урахуванням ПДВ (том 2 а.с.57-61) узгоджується зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №26/07/19 від 23 липня 2019 року та з відомостями зазначеними у рахунку №АМ25155 від 20 травня 2019 року на суму збитку 119 523, 00грн. (том 1 а.с.36-37), тому, в розумінні положень ст.ст. 22, 1192 ЦК України, у суду були наявні підстави для визначення розміру страхового відшкодування виходячи з наведеного позивачем такого розрахунку у позові.

Водночас, що і у висновку експерта № 19/104-10/2/139 від 21 травня 2020 року, і у звіті про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №26/07/19 від 23 липня 2019 року, і в аварійному сертифікаті №55-D/56/1 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу від 08 липня 2019 року зазначені одні й ті самі пошкодження, що отримав автомобіль «ТОYОТА» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 травня 2019 року.

В своїй апеляційній скарзі апелянт також посилається на те, що суд першої інстанції, всупереч нормам процесуального права, надав невірну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, зокрема, аварійному сертифікату № 55-D/56/1 від 08 липня 2019 року.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до п.5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Відповідно до п.1.3. цієї ж Методики 1.3. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Тобто, якщо відповідач замовив у аварійного комісара ОСОБА_7 висновок (аварійний сертифікат) №55-D/56/1 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу від 08 липня 2019 року, то і огляд автомобіля «TOYOTA» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 (vin НОМЕР_3 ), мав бути здійснений аварійним комісаром ОСОБА_7 а не іншою особою - представником відповідача ОСОБА_8 .

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що аварійний сертифікат №55-D/56/1 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу від 08 липня 2019 року є недопустимим доказом, оскільки, відповідно до ст.ст. 78-79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неправомірного стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», ст. 992 ЦК України, страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно п.36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

В разі прострочення виконання такого зобов`язання настає відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційних втрат, та 3% річних.

Крім того, згідно ст. 611 ЦК України, одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата пені.

Так, 12 липня 2019 року, відповідачем було частково виплачено позивачу страхове відшкодування, отже, правомірним є нарахування пені, інфляційний втрат та 3% річних на суму страхового відшкодування (за вирахуванням вже сплаченої частини) починаючи з 13 липня 2019 року.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи; в даному випадку розмір франшизи встановлений у полісі (р.5) та складає 2 000.00 грн.

Листом вимогою від 24 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо сплати різниці між сплаченою частиною страхового відшкодування у сумі 13 619.01 грн. та реальним збитком визначеним у Звіті про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №26/07/19 від 23 липня 2019 року у розмірі 95 192,78 грн. (без урахування ПДВ), та за мінусом франшизи у розмірі 2 000,00 грн. Водночас, у зазначеній вимозі позивач просив сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних за весь період прострочення.

Згідно з висновком експерта від 21 травня 2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля «TOYOTA» RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті ДТП від 15 травня 2019 року, складає 102 610.38 грн. без урахування ПДВ.

Страхова сума (ліміт відповідальності страховика) за полісом №АМ/9905792 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 травня 2019 року складає 100 000 гривень 00 коп., франшиза 2 000 гривень 00 коп., тобто, зазначена сума була прийнята до розрахунку (100 000,00 грн. 2000,00 грн. = 98 000,00 грн.). Разом з тим, судом враховано факт проплати відповідачем 13 619,01 грн. страхового відшкодування, тобто, 98 000,00 грн. 13 619,01 грн. = 84 380, 99 грн.

Порядок відшкодування шкоди пов`язаний з пошкодженням транспортного засобу закріплений у ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де вказано, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити настоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Проте, страховик допустив прострочення грошового зобов`язання, що призвело до порушення зобов`язання, відповідно до положень п. 36.5 ст. 36 вищевказаного Закону України.

За період з 13 липня 2019 року по 24 червня 2020 року (день подачі до суду заяви про уточнення позову) страховик прострочив регламентну виплату на 347 днів.

Суд першої інстанції перевірив розрахунок пені, наведений стороною позивача на а.с. 111-112 том 2 і мотивовано погодився з ним.

Розмір пені, що підлягає стягненню з страховика на користь позивача складає 20 979,65 грн.

Офіційно встановлений індекс інфляції за період з липня 2019 року по грудень 2019 року - становить 100,39 %, а інфляційні втрати позивача за невиконання грошового зобов`язання ТДВ СК «Альфа-Гарант» становлять 310 гривень 34 коп., тобто 3% річних від суми боргу за вищевказаний період склали 2 407 гривень 00 коп.

Таким чином, із страховика на користь потерпілої ОСОБА_1 дійсно підлягають стягненню грошові кошти в загальній сумі 108 077 грн. 98 коп.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року апелянт посилається на те, що висновок суду першої інстанції про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., є не обгрунтованим, оскільки, жодного доказу, що підтверджував би розумність розміру витрат на оплату послуг адвоката, позивачем не надано, а справа, за нормами цивільного процесуального кодексу України, є малозначною.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачу надавалася правнича допомога на підставі договору від 17 липня 2019 року № 17/07/19-1 про надання професійної правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Радник» в особі заступника керуючого партнера, адвоката Іваха Є.В. (т.2 а.с.172-174).

Понесені позивачем витрати на правничу допомогу у суді, згідно акту наданих послуг від 20 серпня 2020 року (а.с.177), становили 51 400,00 грн., квитанцією про оплату № 0.0..1 від 17 липня 2019 року підтверджено оплату професійної правничої допомоги на 7 000 грн. (т.2 а.с.175), згідно рахунку про оплату від 20 серпня 2020 року до сплати протягом 3 календарних днів після надходження на рахунок ОСОБА_1 усіх коштів стягнутих на її користь за рішенням Баглійського районного суду м Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року у цивільній справі № 207/2508/19 підлягає сума у розмірі 44 400 грн. (т.2 а.с.179).

Задовольняючи частково заяву представника позивача ОСОБА_9 про розподіл судових витрат в даній цивільній справі, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставин справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Тому, враховуючи задоволення позовних вимог, складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та доводів щодо їх неспівмірності, зазначених у запереченнях представника відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшити розмір 51 400 грн., який є завищеним, та стягнути з відповідача на користь позивача лише 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки саме в цій сумі витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Інші доводи апеляційних скарг ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваних судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду та додаткове рішення відповідають фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Однак, 08 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 подав до суду заяву про розподіл судових витрат наданих на стадії апеляційного перегляду та просив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5 000 грн..

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду було надано: копію акту наданих послуг згідно договору про надання професійної правничої допомоги № 17/07/19-1 від 17 липня 2019 року; копію рахунку АО «Радник» від 01 лютого 2021 року виставленого на ім`я ОСОБА_1 на суму 5 000 грн.

Розподіляючи витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи вищезазначені докази, зокрема, копію рахунку АО «Радник» від 01 лютого 2021 року виставленого на ім`я ОСОБА_1 на суму 5 000 грн., не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися позивачеві адвокатом та полягають у наступному: ознайомлення із суттю правових питань клієнта, які потребують вирішення; аналіз доводів апеляційної скарги (900 грн.), надання клієнту розгорнутих консультацій з приводу можливих судових перспектив виконання предмету договору на стадії апеляційного перегляду; аналіз судової практики судів касаційної інстанції з практики розгляду та вирішення аналогічних справ з урахуванням доводів апеляційної скарги (900 грн.), складання відзиву на апеляційну скаргу (3 000 грн.) та складання заяв з процесуальних питань (200 грн.).

З урахуванням обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на апеляційну скаргу та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Отже, застосовуючи принципи співмірності й розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне зменшити їх розмір і стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 (три тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Іваха Євгенія Вікторовича про розподіл судових витрат наданих на стадії апеляційного перегляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про захист прав споживачів фінансових послуг задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (ідентифікаційний код 32382598, поштовий індекс 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000 (трьох тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова