Номер провадження 2/754/3585/21
Справа №754/3351/21
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Куценко Ю.В.

за участю

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: адвоката Волинець М.М.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд стягнути з останньої на його користь інфляційні втрати та 3% річних, в загальній сумі 6069,3 грн., у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 70723,92 грн.

Ухвалою судді від 05.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

27.04.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання вказувала на те, що після смерті ОСОБА_3 , його обов`язки по сплаті боргу на суму 70723,92 грн. позивачу ОСОБА_1 перейшли до неї, як спадкоємця. Відповідач, на виконання свого обов`язку 17.06.2020 року здійснила погашення основного боргового зобов`язання у розмірі 70723,92 грн. Після смерті ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , як до спадкоємця перейшли обов`язки зі сплати основного боргового зобов`язання у розмірі 70723,92 грн., а також інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання боржником за період з 13.03.2019 року по 08.04.2019 року, а не за період з 13.03.2019 року по 17.06.2020 року, як заявляє позивач. Нараховані позивачем інфляційні втрати та 3% річних за період з 09.04.2019 року по 17.06.2020 року за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, вчинені позичальникові ОСОБА_3 після його смерті, не пов`язані з його особою та не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцем ОСОБА_2 . Такого ж висновку доходить Касаційний цивільний суд у постанові від 24.06.2020 року у справі №638/5761/13-ц, який, задовольняючи касаційну скаргу позивача частково, вказав, що спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Київський апеляційний суд у постанові від 05.06.2020 року у справі №357/9324/16 залишаючи без задоволення апеляційну скаргу позивача, дійшов до висновку, що кредитор нарахував відсотки та інфляційні втрати вже після смерті позичальника, однак, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вини вчинені позичальникові за життя. Тобто, нараховані 3% річних і інфляційні втрати, що нарахував позивач за первісним позовом фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Зважаючи на зазначене, позивач має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_3 , за період з 13.03.2019 року по 08.04.2019 року, що у загальній сумі становить 792,47 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_3 , за період з 09.04.2019 року по 17.06.2020 року слід відмовити.

05.05.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, де представник позивач вказував на те, що відповідач посилається не на норми матеріального права, а на судову практику у спорах з інших правовідносин, (кредитних правовідносин). Наведена відповідачем судова практика, та доводи ґрунтуються на невірному розумінні природи інфляційних втрат та 3% річних за ст.625 ЦК України, та ототожненням їх, з неустойкою та відсотками за користування позикою. Ст. 625 ЦК України встановлює особливий вид санкцій за прострочення боржником грошового зобов`язання, які являють собою міру цивільно-правової відповідальності, що застосовується до всіх грошових зобов`язань у розмірі 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому норми ст. 536 ЦК України, які встановлюють плату за користування чужими грошовими коштами, не є формою цивільно-правової відповідальності, а є різновидом способу виконання грошових зобов`язань. 3 % річних не є різновидом неустойки, адже мають інші підстави для їх нарахування, на відміну від неустойки. Нарахування процентів яке тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Ця думка висловлена у Постанові ВП/ВС від 08.11.2019 року справа № 127/15672/16-ц, постановах Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11, постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. Просив суд звернути увагу на те, що відповідач у відзиві цієї справи, вже свідомо робить таке змішування та ототожнення різних за своєю правовою природою неустойку, з інфляційними втратами та 3% річних за ст.625 ЦК України. Просив задовольнити позов в повному обсязі, та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача, інфляційні втрати та 3% річних, в загальній сумі 6069,3 грн.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат - Вишневський Д.В. позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача - адвокат - Волинець М.М. у судовому засіданні заперечила щодо заявлених вимог позивача та просила відмовити у їх задоволенні. Відзив на позовну заяву підтримує повністю.

Заслухавши думку учасників справи та дослідивши письмові докази, матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 1 ЦК України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року по цивільній справі №754/3715/19 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 29 431,26 грн., 3 % річних - 6 366,28 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги при зверненні до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 вказував на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 року з відповідача на користь позивача стягнуто 105 660, 62 грн. На день звернення позивача до суду ОСОБА_3 не виконав зобов`язання, визначені рішенням суду, заборгованість останнього складає 70 723, 92 грн.

В межах даної справи судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 року по справі №2-1966/2009 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 99 574,87 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 048,25 грн. та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 37,5 грн.

В Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ перебувало виконавче провадження №17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966, виданого 18.02.2010 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 105 660,62 грн.

Відповідно до листа Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 06.03.2019 року, станом на 06.03.2019 року боржником сплачено борг в розмірі 34 936,7 грн., залишок боргу від суми 105 660,62 грн. становить 70 723,92 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

З заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 , ОСОБА_5 звернувся з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2019 року в межах цивільної справи №754/3715/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та 3% річних замінено сторону виконавчого провадження №17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966 від 18.02.2010 року, а саме боржника ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_2

18.06.2020 року старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухою О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966, виданого 18.02.2010 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 105660, 62 грн., оскільки виконавчий документ виконано в повному обсязі.

Також в межах даної справи судом було встановлено, що станом на день звернення позивача з позовом ОСОБА_3 неналежним чином виконувались зобов`язання за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 року, а саме станом на 06.03.2019 року заборгованість останнього становила 70 723,92 грн., а отже позивач набув право нараховувати 3 % річних та індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦПК України.

Відповідно до листа старшого державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ Черухи О.М. від 23.02.2021 року 17.06.2020 року від боржника ОСОБА_2 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти у розмірі 78 359,04 грн., з яких 70 723,92 грн. в рахунок погашення боргу на користь стягувача та 7 366,12 грн. сплата виконавчого збору на користь держави.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2020 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та 3% річних залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу (абзац 2 пункту 27постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правових висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц зазначено, що за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, за порушення грошового зобов`язання боржник - ОСОБА_3 на вимогу кредитора зобов`язаний був сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до частини третьої статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Отже спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

В даному випадку кредитор нарахував відсотки та інфляційні втрати вже після смерті позичальника, станом на 02.03.2021 року, але згідно наведених вище правових норм, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нарахованіьпозичальникові за життя. Тобто, нараховані 3% річних і інфляційні втрати, що нарахував позивач фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Більше того, відповідачем 17.06.2020 року в рахунок погашення боргу за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 року було внесено на депозитний рахунок Деснянського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ кошти у розмірі 78359,04 грн., з яких 70723,92 грн. в рахунок погашення боргу на користь стягувача та 7366,12 грн. сплата виконавчого збору на користь держави, що свідчить про виконання спадкоємцем в повному обсязі вимог кредитора до спадкодавця.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 625, 1216, 1218, 1231, 1268, 1282, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 11 12, 13, 14, 76-81, 82, 84, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 31.05.2021 року.

Суддя: Н.Г. Таран