Справа № 490/2981/21
н/п 2/490/3194/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Долгова А.Г. та представника відповідача Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" - Єршова І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації невикористаних відпусток, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації невикористаних відпусток.

28 травня 2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про витребування від позивача ОСОБА_1 доказів, а саме відомостей щодо його фактичного місця перебування.

В обгрунтування клопотання зазначено, що вироком Вищого антикорупційного суду України від 07.07.2020 року по справі №766/16775/17 визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади на підприємствах установах і організаціях державної чи комунальної форми власності, пов`язані з розпорядженням товарно-матеріальними цінностями та фінансовими ресурсами строком на 3 роки та зі штрафом в розмірі 17000 грн.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 15.03.2021 року по справі №766/16775/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Вирок набрав законної сили 15.03.2021 року та є остаточним.

17 травня 2021 року відповідачем отримана інформація про те, що ОСОБА_1 не перебуває в установах виконання покарань, а тому на думку відповідача ухиляється від виконання вироку, а тому, на думку відповідача, є всі правові підстави для витребування від позивача ОСОБА_1 відомостей щодо його фактичного місця перебування.

28 травня 2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про визнання обов`язковою участі ОСОБА_1 , у судових засіданнях.

В обгрунтування клопотання зазначено, що відповідач пропонував позивачу врегулювати даний спір без участі суду, тобто застосувати медіацію та пропонував адвокату позивача донести до його довірителя дану позицію.

До цього часу, ОСОБА_1 до відповідача не звертався, що на думку відповідача свідчить про те, що адвокат ОСОБА_2 не повідомив позивача про можливість досудово врегулювати даний спір та намагається за рахунок даної справи отримати значні кошти.

Також зазначено, що, вироком Вищого антикорупційного суду України від 07.07.2020 року по справі №766/16775/17 визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади на підприємствах установах і організаціях державної чи комунальної форми власності, пов`язані з розпорядженням товарно-матеріальними цінностями та фінансовими ресурсами строком на 3 роки та зі штрафом в розмірі 17000 грн.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 15.03.2021 року по справі №766/16775/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Вирок набрав законної сили 15.03.2021 року та є остаточним.

17 травня 2021 року відповідачем отримана інформація про те, що ОСОБА_1 не перебуває в установах виконання покарань, а тому на думку відповідача ухиляється від виконання вироку.

В судовому засіданні представник відповідача вказані клопотання підтримав та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення клопотань заперечив, вказав, що позивач зареєстрований за адресою вказаною в позовній заяві, на даний момент перебуває в Києві разом з дружиною, яка проходить лікування. Просив відмовити в задоволенні вказаних клопотань.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що клопотання відповідача задоволенню не підлягають.

Так, статтею 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, судом можуть бути витребувані докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а саме, можуть підтвердити або спростувати заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В даному випадку, самим відповідачем в клопотанні про витребування доказів зазначено, що витребувані докази необхідні йому для визначення підсудності іншої справи, а саме, справи щодо стягнення з ОСОБА_1 збитків завданих АТ "Херсонська ТЕЦ".

За такого, враховуючи, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що заявлені до витребування докази можуть підтвердити або спростувати заявлені вимоги чи заперечення в даній справі - №490/2981/21, при цьому, докази про витребовування яких заявлене клопотання, потрібні відповідачу для визначення підсудності в іншій справи, в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування від позивача ОСОБА_1 доказів, а саме відомостей щодо його фактичного місця перебування, слід відмовити.

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

У відповідності до частини 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

В матеріалах справи міститься ордер на надання правничої (правової) допомоги від 20.04.2021 року серія ВЕ №1025395, згідно з яким в адвоката Долгова Антона Геннадійовича уповноважено на представництво інтересів ОСОБА_1 в Центральному районному суді міста Миколаєва.

Таким чином повноваження представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Долгова А.Г. підтверджені належним чином, а припущення щодо неналежного інформування довірителя, чи про можливе зловживання адвоката своїми повноваженнями, не може бути покладене в основу судового рішення.

При цьому, суд зазначає, що дана категорія справ не передбачає обов`зкового застосування процедури медіації, а згідно з частиною 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, відповідач не позбавлений можливості реалізувати свою позицію щодо врегулювання спору, в тому числі шляхом визнання позову повністю або частково, при цьому у відповідності до частини 7 статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

При цьому, наявність чи відсутність вироку щодо позивача, так само, як і припущення відповідача, щодо ухилення позивача від виконання вироку, не є підставами для визнання явки позивача до суду в даній справі - №490/2981/21 обов`язковою.

За такого в клопотанні про про визнання обов`язковою участі ОСОБА_1 , у судових засіданнях необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 49, 58, 60, 62, 77, 84, 258-261 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про витребування від позивача ОСОБА_1 доказів, а саме відомостей щодо його фактичного місця перебування, відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача про визнання обов`язковою участі ОСОБА_1 , у судових засіданнях, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя О.В. Саламатін