Справа №155/425/21
Провадження №2/155/405/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Ревуцької М.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Берестечківської міської ради про надання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельної ділянки площею 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства, які були передані у приватну власність ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області від 09 грудня 1993 року №13/2, як на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивує свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Позивач є його спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину, однак нотаріально оформити своїх спадкових прав не може. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві свої вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, а справу слухати у його відсутність.

Представник відповідача, Берестечківської міської ради, в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців.

З заповіту, складеного ОСОБА_2 09 лютого 2006 року, який було посвідчено секретарем Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №2 вбачається, що він все належне йому майно заповів своєму сину ОСОБА_1 , тобто позивачу.

Згідно з свідоцтвом про смерть, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 липня 2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я позивача ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 було відмовлено.

Документами про родинні відносини стверджується, що позивач є сином померлого ОСОБА_2 .

Довідкою Горішненської сільської ради №174 від 03 березня 2020 року стверджується, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 . Заповіт ОСОБА_2 не змінений і не скасований. Спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом спільного проживання.

З спадкової справи після померлого ОСОБА_2 вбачається, що від імені ОСОБА_1 до нотаріальної контори надходила заява про прийняття спадщини і йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інше спадкове майно.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлого батька ОСОБА_2 , прийняв спадщину.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з рішенням Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області №13/2 від 09 грудня 1993 року, ОСОБА_2 було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га.

Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька. Успадкувавши спадкове майно, він успадкував право на завершення приватизації, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно.

Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право.

За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок.

За змістом ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України у випадку визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

За таких обставин, враховуючи те, що представлені позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог щодо визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Суд звертає увагу позивача на дотримання вимог ст.ст.162, 164, 167, 174 Податкового кодексу України.

Керуючись ст.ст.76-80, 200, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1225, 1235 ЦК України, ст.125 Земельного кодексу України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом, право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельної ділянки площею 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства, які були передані у приватну власність ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області від 09 грудня 1993 року №13/2, як на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий