Справа № 484/158/21
Провадження № 2/484/437/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шаповалова В.О., Бикова О.П.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Лопащук (Северин) І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про стягнення заборгованості по виплаті заробітної платні та середнього заробітку за час затримання виплати заробітної платні

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 51285,66грн., та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 25763,00грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказала, що 23.08.2017р. її було прийнято на роботу до Миколаївської філії Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на посаду бухгалтера Первомайської СДС. Відповідно до наказу № 51-к від 13.10.2020р. її було звільнено із займаної посади з 15.10.2020р. Після звільнення з роботи, відповідач не виплатив їй всі належні суми за вказаний період в розмірі 51285,66грн., яку він просить стягнути. Крім того, відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 25763,00грн., оскільки вона відбулася з вини відповідача.

05.04.2021р. позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 32924,49грн., оскільки 23.03.2021р. відповідач частково виплатив їй заробітну плату в розмірі 18361,17грн. Крім того, позивач уточнила свій розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 16.10.2020р. по 22.03.2021р. в розмірі 43500,24грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 32924,49грн. визнала повністю. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 43500,24грн. не визнав, вказуючи, що зважаючи на наявність заборгованості у відповідача перед позивачем по виплаті всіх належних останній сум, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку неможливе, оскільки невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу № 42-к від 23.08.2017р., ОСОБА_1 прийнято на роботу до Миколаївської філії Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на посаду бухгалтера Первомайської СДС.

На підставі наказу № МВ0000051-к- про припинення трудового договору від 13.10.2020р. ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 15.10.2020 року.(а.с.4)

Згідно довідки № 08-10/20 від 15.10.2020р., наданої Миколаївською філією Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з квітня 2020р. по вересень 2020р. становить 50441,66грн. Станом на 15.10.2020р. заборгованість по заробітній платі складає 51285,66грн. (а.с.5)

Наявність заборгованості по заробітній платі, також, підтверджується листом Управління Держпраці у Миколаївській області від 16.11.2020р., зі змісту якого вбачається, що, у зв`язку із надходженням колективного звернення, 11.11.2020р. проведено інспекційне відвідування Миколаївської філії Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в ході якого встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП, щодо своєчасної виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні з працівниками, серед яких є і ОСОБА_1 (а.с.7)

Разом з тим, 05.04.2021р. позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 32924,49грн., оскільки 23.03.2021р. відповідач частково виплатив їй заробітну плату в розмірі 18361,17грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що наявність заборгованості по заробітній платі в розмірі 32924,49грн. в судовому засіданні учасниками справи не оспорювались, визнана представником відповідача та підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вона підлягає стягненню в повному обсязі.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати.

Представник відповідача в судовому засіданні позов в цій частині не визнав та вказав, що зважаючи на наявність заборгованості у відповідача перед позивачем по виплаті всіх належних останній сум, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку неможливе, оскільки невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Однак, дане твердження представника відповідача суперечить вимогам чинного законодавства та є наслідком невірного тлумачення норм права виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.43 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Отже, право громадян на працю забезпечується державою.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі ст.142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України).

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У пункті 2.2 рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним».

Разом з тим, днем фактичного розрахунку є день ухвалення судом рішення.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року, у справі № 524/1714/16-а, постанові від 07 березня 2018 року у справі № 127/12474/16-ц, постанові від 12.09.2018 року у справі № 705/348/17-ц та постанові від 11 червня 2019 року у справі №524/8023/16-а.

Тобто, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність заборгованості у відповідача із заробітної плати не є перешкодою для стягнення з нього середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та не позбавляє останнього даного обов`язку.

Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи, відповідачем не дотримані вимоги передбачені трудовим законодавством в частині своєчасного проведення розрахунку, а тому наявні всі підстави для стягнення на його користь невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Питання про пропущення позивачем встановленого законом строку для звернення до суду з метою вирішення трудового спору представником відповідача не ставилось та на розгляд суду не виносилось.

В ході судового розгляду позивач уточнила свій розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 16.10.2020р. по 22.03.2021р. в розмірі 43500,24грн.

Як роз`яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до довідки № 08-10/20 від 15.10.2020р., наданої Миколаївською філією Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 8458,42грн. (а.с.5)

Згідно уточненого розрахунку, наданого позивачем, середній заробіток за час затримки = середньоденна заробітна плата * кількість робочих днів за час затримки.

Загальна сума доходу ОСОБА_1 за серпень 2020р. та вересень 2020р. становить 16916,84грн.

Кількість робочих днів за серпень 2020р. та вересень 2020р. становить 42 дні.

Отже, середньоденна заробітна плата становить: 16916,84грн./ 42 дні = 402,78грн.

Кількість робочих днів за час затримки за період з 16.10.2020р. по 22.03.2021р. включно складає 108 днів.

Тобто, середній заробіток за час затримки становить: 402,78грн. * 108днів = 43500,24грн.

Суд повністю погоджується з таким розрахунком середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та вважає його вірним виходячи з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Порядок №100).

Зокрема п.2 Порядку №100 визначає, що працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього

пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Разом з тим, в позовній заяві позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки за період з 16.10.2020р. по 22.03.2021р. в розмірі 43500,24грн., а не по день ухвалення рішення.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, суд позбавлений можливості самостійно збільшити розмір середнього заробітку за час затримки, який підлягає стягненню, оскільки вийде за межі позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача вказувала, що розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати позивача є невірним, оскільки останньою помилково було визначено заробітну плату за вересень 2020 р. в розмірі 9367,50грн., так як 1500грн. із наведеної суми є премією до ювілею, яка не застосовується при визначенні середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а тому необхідно було здійснювати розрахунок виходячи із суми заробітної плати за вересень 2020р. в розмірі 7876,50грн. та надала відповідний розрахунок за період з 16.10.2020р. по 27.04.2021р.

Однак, дане твердження представника відповідача не заслуговує на увагу, оскільки будь - яких документів зі змісту яких можливо було б встановити складові заробітної плати за вересень 2020 року, зокрема і наявність в її складі премії до ювілею, останньою не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, довідкою № 08-10/20 від 15.10.2020р., наданою Миколаївською філією Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" визначено заробітну плату позивача за вересень 2020р. в розмірі саме 9367,50грн., без жодних уточнень, а її середньомісячна заробітна плата становить 8458,42грн.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки за період з 16.10.2020р. по 22.03.2021р., в розмірі 43500,24грн.

На підставі вищевикладеного, приходжу до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки в сумі 908,00 грн.

Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 908,00 грн. в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", місцезнаходження якого (юридична адреса) вул. О. Теліги, 8 в м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37884028, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі в розмірі 32 924 (тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн. 49коп.

Стягнути з Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", місцезнаходження якого (юридична адреса) вул. О. Теліги, 8 в м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37884028, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2020р. по 22.03.2021р. в сумі 43 500(сорок три тисячі п`ятсот) грн. 24коп.

Рішення в частині стягнення невиплаченої заробітної платиза один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908(дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного підприємства "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в дохід держави судовий збір в сумі 908(дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державне підприємство "Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", місцезнаходження якого (юридична адреса) вул. О. Теліги, 8 в м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37884028.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко