ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року м. Херсон

справа № 766/23264/19

провадження № 22-ц/819/549/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Кузнєцової О.А.
суддів:Вейтас І.В.,
Радченка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , на додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 18 січня 2021 року у справі позовом ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Суворовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_3 , звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_3 , задоволено. Визнано напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. від 12.08.2019 року за реєстровим №7685 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея банк» заборгованості за кредитним договором №Р25.194.74639 від 08.11.2017 року за період з 08.02.2019 року по 03.07.2019 року на загальну суму 48 149,96 грн., таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

26 листопада 2020 року ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі. Посилаючись на те, що в рішенні суду не вирішено питання про розподіл судових витрат позивача при розгляді справи, а саме витрат, понесених ОСОБА_2 на правову допомогу на зальну суму 8 314,10 грн., надану ОСОБА_1 , та пов`язану із розглядом Херсонським міським судом Херсонської області даної цивільної справи, заявник просив суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити вищезазначене питання.

Додатковим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , задоволено частково. Вирішено ухвалити у справі додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судових витрат та стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 1 251,90 грн. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , вважаючи додаткове рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлене з неповним дослідженням всіх фактичних обставин справи, просить додаткове рішення суду скасувати і постановити нове судове рішення, яким вирішити питання про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 314,10 грн. за надані юридичні послуги, пов`язані із розглядом Херсонським міським судом Херсонської області даної цивільної справи. Також апелянт надав апеляційному суду орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести при розгляді справи апеляційним судом витрати на професійну правничу допомогу при розгляді апеляційної скарги на суму 6 600,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначав, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення не взято до уваги його орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат в загальному розмірі 8 314,10 грн., який було сплачено позивачем своєму представнику, та лише частково задоволено заяву про розподіл судових витрат.

У відзиві на скаргу представник АТ «Ідея Банк», посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити частково та прийняти постанову, якою скасувати додаткове рішення, а у стягненні витрат по оплаті правничої допомоги відмовити. Зазначає, що представником позивача не надано акту прийому передачі виконаних робіт, а також не надано доказів на підтвердження понесення позивачем витрат, які б відповідали Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Заявлена апелянтом в апеляційній скарзі сума на стягнення правничої допомоги в загальному розмірі 14 914,10 грн. значно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, подану ним в суді першої інстанції разом з позовною заявою, та не є співмірною із фактично виконаною представником роботою.

Крім того, представник АТ «Ідея Банк» зазначав, що позивач та її представник свідомо не надали всіх доказів до матеріалів справи, чим ввели суд в оману про наявність спору щодо кредитної заборгованості у відповідному розмірі, що призвело до розгляду справи судом на протязі дев`яти місяців після закриття позивачем кредитного договору, та ще намагаються безпідставно стягнути з банку витрати на правову допомогу в розмірі 14 914,10 грн. за дії, які не було необхідно вчиняти.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13 травня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги в сумі 1 251,90 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги в зазначеній сумі на момент розгляду справи були заявлені позивачем в попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат від 20 листопада 2019 року, але судом не було вирішено питання про їх стягнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на професійну правничу допомогу, але колегія суддів не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром таких витрат позивача виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом першої інстанції, що 15.11.2019 року адвокат Загоруйко Г.А. та позивач ОСОБА_2 уклали договір за №20/2019 про надання правової допомоги (а.с.14-15). В матеріалах справи також наявні копія ордеру та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 (а.с.16,16зв.).

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.10.2020 року позов ОСОБА_1 , поданого від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. від 12.08.2019 року за реєстровим №7685 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея банк» заборгованості за кредитним договором №Р25.194.74639 від 08.11.2017 року за період з 08.02.2019 року по 03.07.2019 року на загальну суму 48 149,96 грн., таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. (а.с.49-53).

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦП К України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час звернення до суду з позовною заявою, а саме 20.11.2019 року, позивач вказував попередній орієнтований розмір судових витрат, згідно якого витрати ОСОБА_2 на оплату послуг адвоката Загоруйко Г.А. у загальному розмірі складають 3 338,40 грн., з яких: 417,30 грн. 15.11.2019 року усна консультація позивача щодо порядку визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню; 417,30 грн. - 15.11.2019 року ознайомлення з матеріалами та постановами ВП №60021174, відкритого 11.09.2019 року; 1 251,90 грн. (417,30 грн.*3 год.) складання (написання) позовної заяви; 1 251,90 грн. представництво інтересів ОСОБА_2 у судовому засіданні (а.с.13зв.).

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.10.2020 року позов ОСОБА_1 , поданого від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, проте судом не вирішено питання про стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги.

Звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення позивачем було надано розрахунок витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 8 314,10 грн., який значно перевищує та відрізняється від орієнтовного попереднього розрахунку, наданого позивачем з першою заявою по суті спору (а.с.58-59).

До вказаної заяви представником позивача було додано рахунок-фактуру за №20/2019/766/23264/19 від 24.10.2020 року, акт наданих послуг №20/2019/766/23264/19 від 24.10.2020 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 24.10.2020 року про сплату адвокату ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 8 314,10 грн. за надані юридичні послуги (а.с.64, 64зв.,65).

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що заява про вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу в сумі 8 314,10 грн. була подана до суду першої інстанції 26.11.2020 року, тобто після того, як суд ухвалив рішення по суті спору 16.10.2020 року.

До 16.10.2020 року позивач із заявами такого змісту і на таку суму судових витрат не зверталася, документів, які б підтверджували понесені нею витрати у зв`язку з наданням їй професійної правничої допомоги та витрат по надісланню доказів не подавала, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати ці питання.

Тобто, заява представника позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу в сумі 8 314,10 грн. могла б бути предметом вирішення судом під час ухвалення рішення в цій справі (так само як і додаткового рішення), якби їх заявили в межах розгляду справи, але до того, як суд ухвалить рішення.

Проте, представник позивача вказану заяву про розподіл судових витрат на суму 8 314,10 грн. суду першої інстанції подав 26.11.2020 року після ухвалення судом рішення. Посилання на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України в даному випадку не можуть застосовуватися, оскільки вказана норма стосується порядку подання доказів понесення судових витрат, а не заяви про розподіл судових витрат. Вказана норма не звільняє сторін від обов`язку повідомити суд та інших учасників справи про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, що позивачем не було зроблено. Крім того, відповідно до ч.4 ст.141 ЦПК України, позивачем не доведено, що вона не могла передбачити перевищення витрат на правничу допомогу за витрати, які було зазначено на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Ідея Банк» судових витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку позивача від 20.11.2019 року. Проте суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що у зазначеному розрахунку загальний розмір судових витрат позивача на правничу допомогу складає 3 338,40 грн., а не 1 251,90 грн, як зазначено у оскаржуваному додатковому рішенні (а.с.13зв.). Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір судових витрат по оплаті правничої допомоги у сумі 1 251,90 грн., з урахуванням вищевстановлених обставин, підлягає збільшенню до 3 338,40 грн.

Колегією суддів перевірені вищевказані документи, досліджені матеріали справи, і встановлено, що заявлені витрати в сумі 3 338,40 грн. на професійну правничу допомогу є співмірними, а тому доводи представника АТ «Ідея Банк» про не підтвердження витрат на правничу допомогу документально та не доведеність не знайшли своє підтвердження. Натомість, у свою чергу, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заявляв клопотання суду про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та, відповідно, не наводив доводи на підтвердження їх не співмірності.

Доводи представника відповідача відносно того, що спір у вказаній справі виник внаслідок неправомірних дій позивача по введення суду в оману стосовно наявності між сторонами по справі спору щодо розміру кредитної заборгованості, а тому відповідач не повинен сплачувати судові витрати, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій позивача, що передбачено положеннями ч.9 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом дії позивача неправомірними не визнавалися.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині розміру судових витрат по оплаті правничої допомоги, стягнутих з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 , підлягає зміні з 1 251,90 грн. до 3 338,40 грн. В решті це ж рішення суду підлягає залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог скарги щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги під час розгляду справи апеляційним судом. Наданий представником позивача попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на оплату правничої допомоги на суму 6 600,00 грн. є необґрунтованим та не співмірним зі складністю справи, ціною та обсягом виконаних адвокатом робіт під час апеляційного перегляду справи. Крім того, зазначений розрахунок містить відомості щодо виконаних робіт, які стосуються зовсім іншої справи.

Про неспівмірність витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді та їх необґрунтованість зазначено і представником АТ «Ідея Банк» у своєму відзиві на апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2021 року змінити. Збільшити розмір стягнутих з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги з 1 251,90 грн. до 3 338,40 грн. В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: І.В.Вейтас

С.В.Радченко