Дата документу 29.04.2021
Справа №937/6812/20
29 квітня 2021 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Мелітополь Запорізька область; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - місто Мелітополь Запорізька область; сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Мелітополь, Запорізька область та стягнути з неї аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини від усіх видів прибутку щомісяця, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину до її повноліття.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою він проживав у цивільному шлюбі. Від зазначеного шлюбу у них є спільних четверо дітей. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають разом з позивачем. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - проживає разом із матір`ю.
Відомості про батька дітей при реєстрації народження записані за заявою матері. Відповідачка ніколи ніде не працювала, свої батьківські обов`язки щодо дітей не виконувала і не виконує до цього часу . Вона часто покидала дітей, виїжджала за невідомою адресою на досить тривалий час, не приділяла достатньо уваги їм, їхньому подальшому розвитку, не цікавилась ними як мати. З цих підстав вона у 2015 році рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області була позбавлена батьківських прав відносно її малолітньої дитини - ОСОБА_3 . 10 січня 2017 року було прийняте рішення суду про поновлення батьківських прав відповідачки. З лютого 2018 року відповідачка не проживає зареєстрованою адресою.
У лютому 2019 році позивач звернувся до суду із заявою до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав та стягнення з аліментів. Справа неодноразово відкладалась, так як ОСОБА_2 не з`являлась у судові засідання. У 2020 році вона повернулась до міста Мелітополя та пообіцяла виправитись, і позивач відмовився від позову, але через деякий час вона забрала дитину ОСОБА_6 та залишила позивача з трьома дітьми.
Діти проживають разом з позивачем, він являється їхнім біологічним батьком, займається їхнім вихованням та утриманням, діти почувають себе комфортно, вони спілкуються з друзями та починають будувати самостійне життя. Відповідачка покинула дітей, не займається їхнім вихованням та не спілкується з ними, і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Також, відповідачка не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей.
Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду.
Позивач в судове засідання 29.04.2021 не з`явився, 05.04.2021 року від нього на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. В судових засіданнях 17.12.2020 та 17.02.2021 наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, судові повістки направлялись їй за зареєстрованим місцем проживання і були повернуті підприємством поштового зв`язку без вручення через відсутність відповідачки за такою адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає відповідачку належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області у судове засідання 29.04.2021 не з`явилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, просила долучити до матеріалів справи висновок органу опіки затверджений рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 18.03.2021 року №64/9, відповідно до якого орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає неможливим підтримати позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у зв`язку з тим, що неможливо з`ясувати фактичні причини ухилення матері від участі у вихованні дітей, визначити винність її поведінки, неможливо з`ясувати думку матері та її ставлення до дітей, до позовних вимог, так як місце знаходження її невідоме. В судових засіданнях 17.12.2020 та 17.02.2021 представник повідомила, що орган опіки обізнані про ситуацію у родині, діти дійсно проживають з позивачем, умови проживання-гарні, висловила занепокоєність тим, що мати дітей (відповідач) не перебувала у шлюбі на час їх народження, відомості про батька дітей внесено в актові записи про їх народження за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України; в подальшому відносно дітей батьківство не встановлювалось. Тобто, позивач офіційно не являється батьком дітей, у разі позбавлення матері батьківських прав постане питання поміщення дітей до притулку. Позивач разом з тим не вживає заходів щодо встановлення батьківства, неодноразово контактував з органом опіки опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо оформлення опіки над дітьми.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
При судовому розгляді встановлено наступне.
ОСОБА_2 є матір`ю дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвами про народження дітей /а.с. 8-10/.
Діти виховуються у сім`ї позивача, що підтверджено довідкою з місця проживання від 02.09.2020 року /а.с. 18/.
Згідно з характеристикою з місця проживання, відповідачка покинула дітей у 2018 році, діти проживають разом з позивачем /а.с. 15/.
Відповідно до довідок навчального закладу, діти ОСОБА_7 і ОСОБА_8 навчаються у Мелітопольській загальноосвітній школі № 20 /а.с. 16-17/.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 січня 2015 року ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 січня 2017 року ОСОБА_2 була поновлена у батьківських правах відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На підставі акту обстеження умов проживання від 12.11.2020 року, встановлено, що діти проживають разом з позивачем, він займається їх вихованням /а.с. 38/.

Відповідно до довідки відділу охорони здоровя Мелітопольської міської ради від 12.11.2020 року, діти перебувають на обліку в амбулаторії ЗПСМ № 9діти з`являються до лікаря у супроводі батька ОСОБА_1 , який виконує свої батьківські обов`язки та забезпечує дітям належний рівень медичного огляду /а.с. 40/.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 64/9 від 18.03.2021 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, керуючись інтересами дитини, вважає неможливим підтримати позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у зв`язку з тим, що неможливо з`ясувати фактичні причини ухилення матері від участі у вихованні дітей, визначити винність її поведінки, неможливо з`ясувати думку матері та її ставлення до дітей, до позовних вимог, так як місце знаходження її невідоме.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав слід впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно п. 16 постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до засад ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні було з`ясовано думку дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які повідомили, що проживають з батьком та дідусем, матір проживає десь в м. Дніпро, з нею вони не спілкуються. ОСОБА_9 зазначив, що з мамою спілкувався у 2019 році, коли їздили до неї в гості в м. Дніпро, де остання проживає разом з молодшою донькою.

Не дивлячись на те, що ті факти, що відповідач наразі не спілкується та не опікується дітьми, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення нею від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Взагалі в судовому засіданні позивачем не наведено біль-менш зрозумілі пояснення в обґрунтування причин, з яких відповідач покинула дітей, будинок та виїхала в невідомому напрямку, не наведено міркувань, де вона може проживати наразі, незважаючи на те, що середня дитина повідомляє про можливе її місце проживання- м. Дніпро.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та давши їм належну правову оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність об`єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно дітей, а отже, і про відсутність підстав для позбавлення її батьківських прав.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дітей, суд теж не знаходить підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 180-181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У зв`язку з тим, що позивач на даний час не набув статусу батька, законного представника дітей, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. М. Грушевського, 5.

Повний текст рішення з урахуванням святкових та неробочих днів складено 18.05.2021.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова