Справа № 461/7487/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/56/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2020 року в складі судді Романюка В.Ф. у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,-

встановив:

У вересні 2020 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Вимоги обґрунтовували тим, що 20.02.2015 за їх місцем проживання та реєстрації працівниками Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області проведено обшук в межах кримінального провадження № 00000525 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19.02.2015. Право власності на будинок АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 .

Згідно із протоколом обшуку від 20.02.2015 у позивачів вилучено майно, частину вилученого майна зазначено в протоколі обшуку, проте частину з нього не описано в протоколі.

Окрім цього, під час проведення обшуку працівниками правоохоронних органів нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою від лікаря ОСОБА_4 швидкої допомоги від 20.02.2015. З цієї довідки встановлено, що у ОСОБА_3 наявні забійне садно лобної ділянки зліва голови та забійної рани лівої верхньої кінцівки, болючість поперекового відділу хребта.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 10.06.2015 зобов`язано слідчого СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Березюка І.Д. негайно повернути речі, вилучені згідно із протоколом обшуку від 20.02.2015 в будинку АДРЕСА_1 , окрім зазначеного в протоколі обшуку автомобіля "SKODA FABIA", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Даною ухвалою встановлено, що усі вилучені речі не мали відношення до кримінального провадження № 00000525 та не було правових підстав для їх вилучення у позивачів.

14.06.2015 позивачам повернуто усі вилучені речі на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10.06.2015, окрім пневматичної гвинтівки та годинника.

Позивачі зазначають, що по факту неповернення пневматичної гвинтівки та годинника працівниками правоохоронних органів внесено дані до ЄРДР за № 0000548.

Також, відкрито кримінальне провадження № 0000055 щодо розслідування факту неналежного збереження вилученого майна позивачів - автомобіля "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 .

В межах вище вказаних кримінальних проваджень встановлено, що за листом прокуратури Львівської області від 02.10.2017 проводилось службове розслідування по факту неповернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вилучених годинника з чорним ремінцем та рушниці, підтверджено факт неправомірних діянь працівників СВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області та СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області щодо неповернення та відповідно втрати вище вказаних речей. Як наслідок, притягнуто винних осіб до дисциплінарної відповідальності.

Окрім цього, позивачі покликаються на наявний в матеріалах кримінального провадження висновок службового розслідування по факту внесення відомостей в ЄРДР №0000548 та № 0000549 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 388 та ч. 2 ст. 382 КК України від 28.09.2015. Даним висновком встановлено порушення працівниками СВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області та СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області вимог кримінального процесуального законодавства України та "Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження", затвердженої постановою КМУ від 19.11.2012 року № 1104.

Відповідно, в межах вище вказаних кримінальних провадженнях встановлено протиправні діяння працівників правоохоронних органів щодо незбереження та втрати годинника та пневматичної гвинтівки, які належали позивачам.

Також, в межах кримінального провадження № 0000055 встановлено, що вилучений 20.02.2015 автомобіль "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 було пошкоджено неналежним зберіганням працівниками правоохоронних органів, так як автомобіль передано на зберігання лише в січні-лютому 2018 року (згідно рапорту від 12.09.2018 року та акту приймання та передачі речових доказів від 01.10.2017). Тобто, практично 3 роки автомобіль "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 перебував на території Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області, неналежним чином зберігався, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди. Зокрема, автомобіль перебуває у непридатному для використання стані, повністю розібраний салон, відсутні акумулятор, сигналізація, сидіння, магнітофон, запасне коло, ковпаки коліс, АКБ, паси безпеки, кришка заднього дворніка, інші запчастини та комплектуючі деталі.

В межах кримінального провадження призначено та проведено судову товарознавчу експертизу. Згідно висновку судової товарознавчої експертизи вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля марки "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок тривалого зберігання його в неналежних умовах у період із лютого 2015 року по 13.03.2020 року становить 41 053 грн.

Відтак, з моменту вилучення майна 20.02.2015 по даний час позивачі постійно змушені звертатись із письмовими скаргами до органів прокуратури та правоохоронних органів з метою відновлення своїх порушених прав. Ведення кримінальних проваджень щодо зникнення речових доказів та незбереження вилученого авто тривало близько 5 років. Періодично дані кримінальні провадження закривали слідчі, що оскаржувалось до слідчого судді, внаслідок чого повертали матеріали на досудове розслідування. Проте, досудове слідство не було ефективним та призвело лише до фактичного встановлення зникнення речових доказів, констатації факту заподіяння матеріальної шкоди позивачам, як особам в яких вилучили автомобіль "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 , проте не притягнуто винних осіб до кримінальної відповідальності.

По факту порушень прав та інтересів позивачів лише притягнуто винних осіб до дисциплінарної відповідальності.

За час порушення прав позивачів, останні пережили важкий психологічний стрес, який вплинув як на стан їхнього здоров`я, так і на психологічне становище. Позивачі перебувають протягом останніх 5 років у постійному напруженні, переживанні щодо їх спільного майна - годинника марки Patek Philippe вартістю близько 2000 доларів США, пневматичної гвинтівки вартістю близько 1000 доларів США, та автомобіля "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 . Необхідність постійного захисту своїх прав шляхом подання численних заяв, скарг, скасування постанов про закриття провадження у кримінальних справах, дача показів тощо призвела до заподіяння моральної шкоди позивачам. Зокрема, змінено звичний режим життя у зв`язку із необхідністю відстоювання своїх прав та інтересів, втрачена віра у справедливість, відчуття приниження через необхідність на протязі 5 років відстоювати та відновлювати свої порушені права, психологічний стрес від усвідомлення відсутності можливості повернення втрачених речей.

Просили врахувати, що ОСОБА_3 є інвалідом першої групи з 24.03.2015. ОСОБА_2 була з 2018 року інвалідом 2 групи, а на даний час інвалід 3 групи у зв`язку із наявним захворюванням - рак правої грудної залози.

В силу наявних значних проблем із здоров`ям, викликаних також і нервовим стресом після пережитих протиправних діянь щодо безпідставного вилучення численних речей за місцем їх проживання, позивачам, як фізично так і морально важко протистояти незаконним діям правоохоронних органів та вживати дії щодо відновлення своїх порушених прав.

У зв`язку із незбереженням вилучених годинника та гвинтівки, позивачі позбавлені можливості призначити експертизу по визначенню їх вартості з метою отримання відшкодування матеріальної шкоди у виді вартості незбережених речей.

Вважають, що відшкодування заподіяної моральної шкоди можливе шляхом отримання грошової компенсації у розмірі 150 000 гривень для кожного із позивачів. Окрім цього, підлягає до відшкодування вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його неналежного збереження, у розмірі 41053,02 грн., так як такий автомобіль перебував у користуванні позивачів та вилучений у них.

Просили стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоди, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування в сумі по 150 000,00 гривень; стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивачів солідарно матеріальний збиток у розмірі 41 053 гривень.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з рішенням суду не погоджуються, вважають, що таке підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так, допитані в суді свідки підтвердили наявність у позивачів психологічних та душевних страждань внаслідок неправомірних діянь правоохоронних органів, що свідчить про заподіяння їм моральної шкоди.

Також, матеріалами справи доведено факт незаконності діянь працівників правоохоронних органів відносно позивачів, які полягали у неповерненні вилучених речей під час обшуку та неналежному зберіганні вилученого автомобіля.

Крім цього, в межах кримінального провадження встановлено, що вартість матеріальних збитків внаслідок тривалого зберігання автомобіля в неналежних умовах у період з лютого 2015 року по 13.03.2020 становить 41053 грн.

Вважає, що проведення службового розслідування головним управлінням НП у Львівській області із зазначенням факту протиправних діянь правоохоронних органів свідчить про те, що ГУ НП у Львівській області є правонаступником ГУ МУВ України у Львівській області, оскільки розглядає питання притягнення до відповідальності працівників Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області, так і Шевченківського РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Незважаючи на те, що постановою КМУ від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано, зокрема ГУ МВС України у Львівській області, в ЗУ «Про Національну поліцію» та зазначеній постанові не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які покладалися на органи міліції.

Вважає, що у спірному випадку мала місце реорганізація правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави не ліквідована.

В цьому контексті покликається на правову позицію висловлену Верховним Судом України в постанові від 19.01.2016, справа № 810/1783/13.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

05.03.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника Головного управління НП у Львівській області на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на те, що покладення відповідальності на конкретного суб`єкта вимагає встановлення відповідних елементів заподіяння шкоди, оскільки сам факт наявності такої не породжує абсолютного права на її відшкодування. Крім цього, Головне управління НП у Львівській області не є у жодних правовідносинах із позивачами, не належить до органів внутрішніх справ та не входить до сфери управління МВС України, а є самостійним центральним органом виконавчої влади. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні тим, які викладені у відзиві на скаргу.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 на заперечення доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

В цьому контексті суд покликався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження 12-199гс18).

В свою чергу, Головне управління Національної поліції у Львівській області жодним чином не вступало в правовідносини з позивачами та не вчиняло жодних дій відносно них.

Зокрема, встановлено, що матеріальна та моральна шкода позивачам завдана неправомірними діями службових осіб Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, які постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року 142 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичні особи публічного права, у тому числі ГУМВС України у Львівській області.

Так, ГУМВС України у Львівській області () і органи, що входять до сфери управління ГУМВС України у Львівській області та ГУНП у Львівській області () є окремими суб`єктами владних повноважень, мають різні ідентифікаційні коди юридичних осіб, Національна поліція не належить до органів внутрішніх справ та не входить до сфери управління МВС України, а є самостійним центральним органом виконавчої влади.

При цьому, жодний нормативно - правовий акт України не передбачає, що органи Національної поліції (в тому числі ГУНП) є правонаступниками органів міліції ГУМВС.

Відтак, Головне управління Національної поліції у Львівській області не є правонаступником Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, тому не повинно відповідати за зобов`язаннями останніх.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Звернувшись з відповідним позовом, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

З матеріалів справи безспірно вбачається, що 20.02.2015 за місцем проживання та реєстрації позивачів, працівники Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області провели обшук в межах кримінального провадження №00000525 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19.02.2015 (а.с. 12).

Згідно протоколу обшуку від 20.02.2015 у позивачів вилучено майно, частину вилученого майна зазначено в протоколі обшуку, проте частину з нього, як зазначають позивачі, не описано в протоколі обшуку (а.с. 14-16).

Крім цього, під час проведення обшуку працівниками правоохоронних органів нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою від лікаря ОСОБА_4 швидкої допомоги від 20.02.2015 (а.с. 13).

Зокрема, у довідці зазначено, що у ОСОБА_3 наявні забійне садно лобної ділянки зліва голови та забійної рани лівої верхньої кінцівки, болючість поперекового відділу хребта.

Згідно із ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 10.06.2015 слідчого СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Березюка І.Д. зобов`язано негайно повернути речі, вилучені згідно із протоколом обшуку від 20.02.2015 в будинку АДРЕСА_1 , окрім зазначеного в протоколі обшуку автомобіля "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 19).

На підставі ухвали слідчого судді, 14.06.2015 позивачам повернуто усі вилучені речі, крім пневматичної гвинтівки та годинника.

По факту неповернення пневматичної гвинтівки та годинника працівниками правоохоронних органів внесено дані до ЄРДР за №0000548 та відкрито кримінальне провадження на підставі заяви ОСОБА_2 (а.с. 20, 22).

В подальшому, також відкрито кримінальне провадження № 0000055 щодо розслідування факту неналежного збереження вилученого майна позивачів - автомобіля "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 .

В межах вказаних кримінальних проваджень встановлено, що за листом прокуратури Львівської області від 02.10.2017 проводилось службове розслідування по факту неповернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вилучених годинника з чорним ремінцем та рушниці, підтверджено факт неправомірних діянь працівників СВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області та СВ Шевченківського РВ ЛМУ у Львівській області щодо неповернення та відповідно втрати вище вказаних речей, притягнуто винних осіб до дисциплінарної відповідальності (а.с. 49-50).

Окрім цього, відповідно до висновку службового розслідування по факту внесення відомостей в ЄРДР № 0000548 та № 0000549 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 388 та ч. 2 ст. 382 КК України від 28.09.2015, встановлено порушення працівниками СВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області та СВ Шевченківського РВ ЛМУ у Львівській області вимог кримінального процесуального законодавства України та "Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження", затвердженої постановою КМУ від 19.11.2012 №1104 (а.с. 51-57).

В межах кримінального провадження № 0000055 встановлено, що вилучений 20.02.2015 автомобіль "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 було пошкоджено неналежним зберіганням працівниками правоохоронних органів, так як автомобіль передано на зберігання лише в січні-лютому 2018 року, згідно рапорту від 12.09.2018 та акту приймання та передачі речових доказів від 01.10.2017 (а.с. 58, 59).

Зокрема, автомобіль перебуває у непридатному для використання стані, оскільки повністю розібраний салон, відсутні акумулятор, сигналізація, сидіння, магнітофон, запасне коло, ковпаки коліс, АКБ, паси безпеки, кришка задньої щітки, інші запчастини та комплектуючі деталі.

В межах кримінального провадження призначено та проведено судову товарознавчу експертизу, згідно висновку якої вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля марки "SKODA FABIA" д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок тривалого зберігання його в неналежних умовах у період із лютого 2015 року по 13.03.2020 становить 41 053 грн. (а.с. 31-46).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодування шкода, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, матеріалами справи підтверджено факт завдання позивачам матеріальної та моральної шкоди неправомірними діями службових осіб Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

В свою чергу, звертаючись із позовними вимогами та обґрунтовуючи такі матеріалами відповідних кримінальних проваджень, висновком судової товарознавчої експертизи, тощо, позивачі пред`явили вимоги до Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Власне аргументи сторони відповідача зводяться до того, що Головне управління Національної поліції у Львівській області не є правонаступником Головного управління МВС у Львівській області, не є у жодних правовідносинах із позивачами, не є та не належить до органів внутрішніх справ.

Так, статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача, що відповідає висновкам зазначеним у наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Закон України «Про Національну поліцію», який опублікований 06 серпня 2015 року та набрав чинності 07 листопада 2015 року, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворені, як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, серед яких Головне управління Національної поліції та ліквідовані як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, тобто Управління Міністерства внутрішніх справ.

Згідно із наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та постанов Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України», від 23 вересня 2015 року № 751 «Про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ» та від 13 жовтня 2015 року № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», наказано вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС.

Беззаперечним є те і сторонами не оспорюється, що відповідно до наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 розпочато процедуру ліквідації Управління МВС України у Львівській області, як юридичної особи, якій передувало скорочення всіх штатів УМВС України та його структурних підрозділів, у тому числі і Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Головне управління Національної поліції Львівській області є новоствореною установою, з 07 листопада 2015 року юридичною особою і не є правонаступником УМВС України Львівській області (а.с. 84).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що постановою КМУ від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» та Законом України «Про Національну поліцію» не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які покладалися на органи міліції, що на думку позивачів, свідчить про те, що у спірному випадку мала місце реорганізація правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави не ліквідована, спростовуються наведеним вище.

Більше того, оскільки такі доводи фактично зводяться до оцінки ліквідаційної процедури, якою в силу вимог закону займається ліквідаційна комісія, натомість такі правовідносини не є предметом даного спору, а ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській області до участі у даній справі не залучена, тому колегія суддів таким обставинам правової оцінки, не надає.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки Головне управління Національної поліції у Львівській області не є правонаступником Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, тому не повинно відповідати за зобов`язаннями останніх.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372 п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 червня 2021року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк