Справа № 159/942/19
Провадження № 2/159/7/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: представника позивача - адвокат Гарбарчук Н.М.,

представника відповідача адвоката Ткачука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ковельської міськради Волинської області про скасування рішення відповідача юридичної особи та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку; зустрічним позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (за зустрічним позовом), - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки шляхом знесення тимчасової споруди, звільнення самовільно зайнятої частини простору під поверхнею належної йому земельної ділянки підвалу (цокольного поверху) його житлового будинку,

в с т а н о в и в:

Позивач 20.02.19 р. посередництвом свого представника адвоката - звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 2 11). У позовній заяві (первісній) позивач просить скасувати рішення Ковельської міськради Волинської обл. від 26.12.06 Р. № 13/13; скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 9061655.
Доводи на обґрунтування первісної позовної заяви.
Свої позовні вимоги позивач за первісним позовом обгрунтував тим, що він є власником гаража № НОМЕР_1 (далі гараж) по АДРЕСА_1 відповідно до рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 22.02.07 р.. Його право власності зареєстроване КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 15.03.07 р.. Згідно з техпаспортом на гараж, виготовленим 13.03.07 р., споруда складається з гаража пл. 33, 9 кв. м., погреба пл. 20,3 кв. м., ями оглядової пл. 2,9 кв. м.; вхід у погріб знаходиться безпосередньо у гаражі, сам погріб розміщений вправо відносно входу у гараж і під землею відходить у сторону від наземного приміщення гаража. Над погребом біля гаража ним розміщено тимчасову споруду курник, так як він вважав, що цією земельною ділянкою над його погребом не може користуватись ніхто інший. Однак відповідачем ОСОБА_2 безпосередньо впритул до його гаража і над його погребом побудовано житловий будинок. Земельна ділянка під забудову сформована так, що належний йому погріб знаходиться під нею, а курник на ній. Щодо нього раніше органами ДАБІ, Держгеокадастру, місцевого самоврядування проводились неодноразові перевірки і його притягали до відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки пл. 9 кв. м., що у приватній власності відповідача ОСОБА_2 .. Він же безрезультатно звертався у різні інстанції для з`ясування того, чому земельна ділянка над його погребом передана у приватну власність відповідачеві; чому житловий будинок побудований з порушенням будівельних норм і правил. Він вважає, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування господарських споруд заг. пл. 1 000 кв. м., передана у власність відповідача ОСОБА_2 за рішенням Ковельської міськради Волинської обл. № 13/13 від 26.12.06 р. незаконно, а житловий будинок - збудований з порушенням чинних будівельних та протипожежних норм і правил. Зазначає, що на початку 2 000 х років йому командиром в/ч № НОМЕР_2 (далі в/ч) на АДРЕСА_1 було дозволено будівництво гаража та навпіл із відповідачем, який також побудував гараж, користуватись погребом. Він збудував гаража, з якого облаштував вхід до існуючого погреба (далі - наземно підземне приміщення), якого він із відповідачем розділили на 2 рівні частини і відгородили стіною; почав користуватись побудовою. У 2006 р. постало питання про оформлення права власності на гаражне приміщення і він отримав висновок про те, що побудований ним гараж відповідає будівельним, санітарним та протипожежним вимогам і нормам; було виготовлено техпаспорт. Рішенням суду від 22.02.07 р. було визнано за ним право власності на гараж. Покликаючись на ст. 188 ЦК України, зазначає, що оскільки гараж складається із наземної частини будівлі, оглядової ями та підвалу, то це все становить одну складну річ і правовий статус - його право власності поширюється на всі складники цієї речі. Йому належить і гараж, і підвал, і оглядова яма. Після реєстрації свого права власності на гараж, він звернувся до землевпорядної організації для виготовлення техдокументації на земельну ділянку під гаражем для обслуговування останнього. Проте виготовити таку виявилось складно, так як з`ясувалось, що земельна ділянка біля його гаража над погребом вже приватизована відповідачем; головний архітектор м. Ковеля ОСОБА_3 відмовила у її погодженні. Тим часом відповідач у 2007 р. побудував на сусідній земельній ділянці житловий будинок і заявляє, що він самовільно зайняв 9 м. кв. належної тому земельної ділянки під курник; не погоджує меж земельної ділянки, яку він має намір приватизувати. За відповіддю ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. від 23.07.18 р. № Н 222/0 266/06 18, рішенням Ковельської міськради Волинської обл. від 06.10.05 р. № 34/5 відповідачеві було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки орієнтовною пл. 0, АДРЕСА_2 ) для надання у тимчасове користування на умовах оренди за рахунок земель в/ч МО України. У 2005 р. Ковельським міськвідділом Волинської регіональної філії Центру держземкадастру було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачеві в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 , що був погоджений висновком держекспертизи землевпорядної документації Волинського обласного ГУ земресурсів Держкому України по земресурсах від 07.02.06 р. № 59 відповідно до постанови КМ України від 26.05.04 р. № 677 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». За рішенням Ковельської міськради Волинської обл. від 26.12.06 р. № 13/14, було передано відповідачеві безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибну ділянку) пл. 1 000 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 9061655, виданого Ковельською міськрадою Волинської обл., що зареєстрований у Книзі державних актів на право приватної власності на землю 04.05.07 р. за № 07 (далі - оспорюваний Державний акт), відповідач є власником земельної ділянки пл. 0,1 000 га за вказаною вище адресою. Він вважає, що проект землеустрою щодо відведення ділянки орієнтовною пл. 0, АДРЕСА_2 ) для надання у тимчасове користування на умовах оренди за рахунок земель в/ч, наступна передача земельної ділянки пл. 1 000 кв. м. по вул. Ватутіна у м. Ковелі Волинської обл. відповідачеві здійснені з порушенням норм чинного законодавства. Вважає, що підлягає скасуванню як рішення Ковельської міськради Волинської обл. від 26.12.06 р. № 13/14 про передачу відповідачеві безоплатно у приватну власність вказаної вище земельної ділянки для будівництва, так і вказаний вище Державний акт. Покликаючись на ст. 377 ЦК України, зазначає, що він набув права власності на гараж за вказаним вище судовим рішенням. Покликаючись на судову практику, ч. 3 ст. 373 ЦК України, ч. 3 ст. 8, ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 39 ЗК України, зазначає, що відповідно до Плану - схеми попереднього погодження розміщення існуючих гаражів по АДРЕСА_1 , що був наданий ним 07.08.06 р. для узаконення існуючого гаража на АДРЕСА_3 , земельної ділянки відповідача та гаража останнього не відображено, але відображено існуючі гаражі, у т. ч. і гараж № НОМЕР_1 . На час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки у тимчасове користування, надання вказаної вище земельної ділянки у власність, його гараж вже існував та він вже користувався тією земельною ділянкою, на якій було розміщено споруду гаража з підвалом, оглядовою ямою. За планом схемою попереднього погодження існуючого гаража і хліва по АДРЕСА_1 відповідачеві, його гаражі сторін вже існували, між ними розміщено ще споруди, тобто, про наявність підземного підвалу було відомо міськраді, землевпорядним організаціям, експертній установі, що погоджувала висновок державної експертизи землевпорядної організації Волинського обласного ГУ земресурсів Держкому України по земресурсах. Покликаючись на ст. ст. 122 - 124 ЗК України, зазначає, що або перевірки органу місцевого самоврядування відповідності місця розташування об`єкта вимогам законодавства не було, або її результати цим органом були проігноровані. Покликаючись на ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 186 1 ЗК України, п. 3.25* ДБН 60 92 **, затверджений Наказом Держкоммістобудування 17.04.92 р. № 44, зазначає, що житловий будинок відповідача збудований без розриву з його гаражем і норми містобудування, протипожежні не дотримані. Покликаючись на ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної організації», зазначає, що оскільки експертизою не було встановлено порушень при виготовленні проекту, то вона є формальною, не враховано інтереси суміжних землекористувачів. Так було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у тій частині, що знаходиться над його погребом, без його погодження як користувача суміжної земельної ділянки. При передачі відповідачеві земельної ділянки не враховано його прав та інтересів, хоча його гараж уже було збудовано. Покликаючись на ст. 78, ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 118, ч. 5 ст. 116, ст. ст. 125, 126, 116, 155 ЗК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та її обмежень», просить первісний позов задовольнити та скасувати вказане вище оспорюване рішення Ковельської міськради Волинської обл.; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 9061655, виданий на ім`я відповідача.

Ухвалою суду від 02.04.19 р. провадження у справі було відкрито та Ковельську міськраду Волинської обл. було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (т. 1, а. с. 32).

Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідач отримав під розпис 10.04.19 р. (т. 1, а. с. 39), а третя особа - 09.04.19 р. (т. 1, а. с. 40).

24.04.19 р. до суду надійшов відзив відповідача на первісну позовну заяву (т. 1, а. с. 41 - 43), у якому зазначено, що позовних вимог (первісної позовної заяви) він не визнає.

Доводи на обґрунтування відзиву відповідача фізичної особи на первісну позовну заяву.
Відповідач фізична особа у відзиві на первісну позовну заяву зазначає, що, дійсно, йому належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_4 з кадастровим № :42:005:0029, що належить йому на праві власності за Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 292068 від 03.09.08 р.. Суміжним землекористувачем є позивач, який використовує земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , де розміщений належний останньому гараж № НОМЕР_1 . На даний час земельна ділянка, зайнята позивачем, належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Ковеля Волинської області, у власність чи користування позивачеві вона не передавалась і жодного речового права щодо неї позивач не має. Покликаючись на ст. ст. 125, 126, 79 - 1, 79 ЗК України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на ч. 3 ст. 373 ЦК України, зазначає, що право власності поширюється на простір, що є під поверхнею його земельної ділянки, зокрема, глибиною, що необхідна для зведення житлових та ін. будівель і споруд. Вважає доводи позивача про те, що режим права власності останнього як власника гаража поширюється на простір під належною йому на праві власності земельною ділянкою, а саме: на погріб, незаконними. Позивач не надав доказів невідповідності вимогам законодавства: проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у тимчасове користування йому на умовах оренди; спорудження належного йому житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації серії ВЛ № 83 від 07.09.18 р., виданою Управлінням ДАБІ у Волинській обл.; техпаспортом на об`єкт нерухомого майна, виданим 22.05.18 р. КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», стверджується відповідність законові спорудження належного йому житлового будинку. Тому держреєстратором виконкому Ковельської міськради Волинської обл. Клімчук О.В. 14.09.18 р. було правомірно зареєстроване його право власності на вище зазначений житловий будинок. Просить у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі.

Копію відзиву на первісну позовну заяву відповідача фізичної особи - позивач отримав під розпис 10.04.19 р., а відповідач юридична особа 09.04.19 р..
13.05.19 р. представником позивача адвокатом подано суду клопотання про залучення до участі у розгляді справи як співвідповідача Ковельської міськради Волинської обл. і змінену первісну позовну заяви із закладенням позовних вимог також до Ковельської міськради Волинської обл. як відповідача (т. 1, а. с. 90 - 100), з попередньо зазначеним обґрунтуванням позовних вимог і тими ж позовними вимогами, що збільшило суб`єктне коло учасників справи та змінило процесуальний статус міськради з третьої особи на відповідача за первісним позовом - сторону у справі.

24.04.19 р. відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву (т. 1, а. с. 57 - 59). Відповідач за первісним позовом (він же - позивач за зустрічним позовом) просить зобов`язати позивача (він же відповідач за зустрічним позовом) звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки пл. 0, 0 009 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (далі - спірна земельна ділянка), шляхом знесення (демонтажу) встановленої (розміщеної) на ній тимчасової споруди; звільнити самовільно зайняту частину простору під поверхнею належної йому земельної ділянки під АДРЕСА_4 (номери приміщень відповідно до експлікації приміщень до плану будинку згідно даних техдокументації: «1 1» та «1 2»); демонтувати та перенести перегородку, встановлену між погребом та його підвалом по контуру меж належної йому земельної ділянки, розташованої за вказаною вище адресою.

Доводи та обґрунтування зустрічної позовної заяви.
У зустрічній позовні заяві відповідач зазначає, що позивачем самовільно зайнято частину належної йому земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом встановлення (розміщення) на спірній земельній ділянці тимчасової споруди. Також ним же самовільно зайнято частину простору під поверхнею належної йому земельної ділянки його підвалу. Ця обставина неодноразово встановлювалась уповноваженими органами держвлади. Вказана вище земельна ділянка з кадастровим № :42:005:0029 належить йому на праві власності за Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 292068 від 03.09.08 р.. Вказані вище дії позивача перешкоджають йому у реалізації прав власника. У добровільному порядку спір вирішений бути не може. За станом на 22.04.19 р. земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якої є позивач, належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Ковеля Волинської обл., у користування ОСОБА_1 не передавалась. Покликаючись на ст. ст. 1, 125, 126, 78, 79 1, п. 2 ст. 90, ст. ст. 152, 211, 212 ЗК України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 14 Конституції України, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 16, ч. 2 ст. 373 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», судову практику, просить зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалами суду від 10.09.19 р. (т. 1, а. с. 163 - 165) було прийнято зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом і суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; Ковельську міськраду Волинської обл. було залучено до участі у розгляді справи як відповідача за первісним позовом. При цьому коло учасників справи збільшилось на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - ГУ Держгеокадастру у Волинській області (т. 1, а. с. 57).

Копію первісної позовної заяви із збільшеними позовними вимогами було отримано під розпис представником відповідача за первісним позовом адвокатом - 11.09.19 р. (т. 1, а. с. 166), а Ковельською міськрадою Волинської обл. як відповідачем - 19.09.19 р. (т. 1, а. с. 172).

26.09.19 р. до суду надійшов відзив представника позивача за первісним позовом адвоката - на зустрічну позовну заяву (т. 1, а. с. 176 - 181).

Доводи на обґрунтування відзиву представника позивача на зустрічну позовну заяву.
У відзиві на зустрічну позовну заяву зазначено про невизнання зустрічного позову у повному обсязі. Вказано, що позивач є власником гаража № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 22.02.07 р., що зареєстроване КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 15.03.07 р.. Згідно з техпаспортом на гараж, розробленим 13.03.07 р., він складається з, власне, гаража пл. 33, 9 кв. м., погреба пл. 20,3 кв. м., ями оглядової пл. 2,9 кв. м.; вхід у погріб знаходиться безпосередньо у гаражі, сам погріб розміщений вправо відносно входу у гараж і під землею відходить у сторону від наземного приміщення гаража. На початку 2 000 років йому командиром в/ч АДРЕСА_5 було дозволено будівництво гаража і навпіл із відповідачем, який там також побудував гаража, користуватись погребом. Він збудував гаража, з якого влаштував вхід до погреба, що був ними із відповідачем розділений на 2 рівні частини стіною. У 2006 р. постало питання отримання права власності на гаражне приміщення і у зв`язку з відсутністю необхідних документів він звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на гараж. Він звернувся у госпрозрахункове проектно виробниче архітектурно планувальне бюро м. Ковеля для проведення обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_5 і надання висновку про відсутність порушень вимог будівельного, санітарного та протипожежного законодавства; отримав висновок про відповідність існуючого побудованого ним гаража вимогам вказаного вище законодавства. Він також замовив виготовлення паспорта на гараж, що був виготовлений 13.03.07 р. та у якому зазначено, що будівля гаража складається з, власне, гаража пл. 33, 9 кв. м., погреба пл. 20,3 кв. м., ями оглядової пл. 2,9 кв. м.; вхід у погріб знаходиться безпосередньо у гаражі, сам погріб розміщений вправо відносно входу у гараж і під землею відходить у сторону від наземного приміщення гаража. Покликаючись на ст. 188 ЦК України, зазначає, що так як гараж складається з наземної частини будівлі, оглядової тами та підвалу, то це все становить одну складну річ, що в цілому належить йому на праві приватної власності. Однак відповідачем безпосередньо впритул до його гаража і над його погребом побудовано житловий будинок. Земельна ділянка відповідача сформована так, що належний йому погріб знаходиться під нею, а збудована ним тимчасова споруда - курник на ній. Щодо нього у минулому та позаминулому роках органами ДАБІ, Держгеокадастру, місцевого самоврядування проводились неодноразові перевірки і його притягали до відповідальності за самовільне зайняття спірної земельної ділянки як належної відповідачеві. Але ДАБІ було також встановлено, що відповідач здійснив будівництво індивідуального житлового будинку без документів, з приводу чого 21.06.18 р. було складено акт перевірки № 1 813 та постановою № 91 від 09.07.18 р. відповідача було притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП; 21.06.18 р. - винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зобов`язано усунути порушення до 21.08.18 р.. Усунення таких порушень мало місце у своєрідний спосіб: при проведенні техінвентаризації будинку відповідач вказав, що спірний підвал належить йому. КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», не дивлячись на те, що підвал перегороджений стіною, не переконавшись у правомірності такої заяви, у техпаспорті зазначило що приміщення «1 1» і «1 2» належать відповідачеві. ДАБІ прийняла у експлуатацію приміщення будинку з господарськими спорудами та будівлями без належної перевірки. Зазначає, що будинок відповідача побудований впритул до його гаража у порушення норм п. 3.25* ДБН 360 92 **, за яким відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1, 0 м., що затверджений Наказом Держкоммістобудування 17.04.92 р. № 44, з забезпеченням відповідних інженерно технічних заходів, дотриманням протипожежних правил. ДАБІ протиправно було введено у експлуатацію об`єкт, що збудований без дозвільних документів; має недоліки по дотриманню буднорм і стандартів, без належного обстеження. Тому вимогу відповідача про звільнення підвального приміщення, наданого йому командиром в/ч, вважає неправомірною. Вважає, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування господарських споруд заг. пл. 1 000 кв. м. передана у власність відповідачеві незаконно. За рішенням Ковельської міськради Волинської області від 06.10.05 р. № 34/5 відповідачеві ОСОБА_2 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки орієнтовною пл. 0, АДРЕСА_2 ) для надання у тимчасове користування на умовах оренди за рахунок земель в/ч МО України. У 2005 р. Ковельським міськвідділом Волинської регіональної філії Центру держземкадастру було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачеві в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованої у АДРЕСА_1 , що був погоджений висновком держекспертизи землевпорядної документації Волинського обласного ГУ земресурсів Держкому України по земресурсах від 07.02.06 р. № 59. За рішенням Ковельської міськради Волинської обл. від 26.12.06 р. № 13/14, було передано відповідачеві безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибну ділянку) пл. 1 000 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до оспорюваного Державного акта, відповідач є власником земельної ділянки пл. 0,1 000 га за вказаною вище адресою. Важає, що проект землеустрою щодо відведення ділянки орієнтовною пл. 0, 082 га, наступна передача земельної ділянки пл. 1 000 кв. відповідачеві здійснені з порушенням норм чинного законодавства. Тому підлягає скасуванню як рішення Ковельської міськради Волинської обл. від 26.12.06 р. № 13/14 про передачу відповідачеві безоплатно у приватну власність вказаної вище земельної ділянки для будівництва, так і оспорюваний Державний акт. Ніякої споруди на землі відповідача ним не зведено, тому вимога про звільнення такої земельної ділянки шляхом знесення тимчасової споруди є безпідставною. Відповідачем у зустрічному позові не надано доказів на обґрунтування вимоги про звільнення підвалу та демонтаж перегородки, встановленої між належним сторонами погребом та щодо неправомірності його користування підвалом.

Позивач за первісним позовом та його представник адвокат - свої змінені позовні вимоги у судовому засіданні підтримали і обґрунтували їх вище наведеними доводами первісної позовної заяви з врахуванням її змін. Просять, кожен зокрема, первісний позов задовольнити. Вони ж зустрічного позову не визнали з підстав, наведених у відзиві на зустрічний позов та просять у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом у судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомлено.

Представники відповідача за первісним позовом фізичної особи, кожен зокрема, у судовому засіданні первісного позову з врахуванням його змін, не визнали у повному обсязі з підстав, наведених у відповіді на первісну позовну заяву; зустрічний позов підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у ньому та просять у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити - у повному обсязі.

Представник відповідача - юридичної особи - в судове засідання також не з`явився, хоча відповідач юридична особа належно повідомлений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив, письмового заперечення проти позову чи письмового відзиву на позовну заяву і заяву про збільшення позовних вимог до суду не подав.

Представник третьої особи за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, хоча третя особа належно повідомлена. Про причини неявки свого представника суду не повідомила. Попередньо її представником подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи (т. 1, а. с. 220, 226), у якій зазначено, що вона у вирішенні спору покладається на розсуд суду.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з`явились.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що первісний позов з врахуванням його збільшення - безпідставний та не підлягає до задоволення у повному обсязі; зустрічний позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст. 16 ЦК України у її редакції, чинній на час звернення позивача за первісним позовом з розглядуваним позовом до суду, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як зазначено у ч. 1 ст. 12, у ст. 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як слідує з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13883332 від 15.03.07 р., виданого на ім`я позивача КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», позивач є власником гаража № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 108).

Відповідно до оглянутих у судовому засіданні матеріалів цивільної справи Ковельського міськрайсуду Волинської обл № 2 236/07 за позовом ОСОБА_1 до виконкому Ковельської міськради Волинської обл. про визнання права власності на самочинне будівництво, 18.01.07 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з таким позовом, зазначивши, що у 2005 р. він самовільно збудував гараж розмірами 8, 9 м х 3, 92 м. Під час обстеження земельної ділянки було встановлено, що самовільно збудований гараж № НОМЕР_1 має розміри 4, 3 м х 8, 9 м. Просив визнати право власності на таке майно. Згідно з планом самочинно збудованого гаража у паспорті забудови земельної ділянки за 2006 р., він має розміри: 4, 3 м х 8, 9 м, у ньому розташована оглядова яма. Згідно з акта обстеження земельної ділянки цього ж паспорта забудови, стіни гаража цегляні, перекриття дерев`яне. Відповідно до рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 12.02.07 р. у вказаній вище цивільній справі, такий позов задоволено повністю та визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований гараж з розмірами: 4, 3 м х 8, 9 м.

Як слідує з копії постанови № 93 від 30.10.06 р., винесеної нач. інспекції ДАБК Ковельської міськради Волинської обл., про адмінвідповідальність, що є у матеріалах вказаної вище цивільної справи, ОСОБА_1 було піддано адмінстягненню за самочинне будівництва гаража на прибудинкові території.

Вказаними вище матеріалами цивільної справи стверджується та обставина, що гараж позивача збудований самочинно у 2005 р.. Техдокументація щодо нього не містить даних про те, що до складу гаража як об`єкта нерухомості, крім розташованих у ньому та у його межах оглядової ями та погреба, входить ще й частина погреба чи наземно підземного приміщення, розташованого поза стінами цього гаража та вхід у яку облаштовано із гаража позивача з правої сторони гаража.

Згідно з копією технпаспорта на об`єкт нерухомого майна гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що виготовлений КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 13.03.07 р., у власності позивача є гараж відповідно до рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 22.02.07 р., заг. пл. 33, 9 кв. м. з погребом та оглядовою ямою, висотою по 1, 5 м кожен; площею, відповідно, 20, 3 кв. м., 2, 9 кв. м., що мають фундамент земляний. Самочинного будівництва немає. Та у схемі розташування будівель та споруд (т. 1, а. с. 17, 105 - 107) поза межами гаража справа, де, як стверджує позивач, є вхід у відокремлену частину наземно підземного приміщення, розташованого поза стінами його гаража, дійсно, графічно зображено ще приміщення, однак характеристика такого приміщення у техпаспорті відсутня.
Аналізуючи доводи позивача у тій їх частині, що він відповідно до рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.02.07 р. набув права власності на гараж, що включає у себе і відділену стіною за попередньою домовленістю із ОСОБА_2 частину наземно підземного приміщення підвалу, що у техпаспорті на гараж № НОМЕР_1 , виготовленому 13.03.07 р., графічно зображено справа від його гаража та вхід у яку облаштований із його гаража, суд приходить до висновку, що матеріалами цивільної справи Ковельського міськрайсуду Волинської обл. № 2 236/07; копією техпаспорта на гараж № НОМЕР_1 , виготовленого 13.03.07 р., а також показаннями свідків, такі доводи позивача не підтверджуються.
Так за показаннями свідків та частина наземно підземної споруди (погреба, підвалу тощо), якою користувався позивач фактично, не була збудована ним, у т. ч. самочинно, а надана йому у користування за усним розпорядженням керівництва ще існуючої на той час військової частини, якій і належала така споруда.

Так свідок ОСОБА_4 09.12.19 р. в суді показав, що ще за існування на спірній території військової частини, була стара будівля погреба. Командир частини усно дозволив сторонами у справі користуватись половинами цього погреба. Згодом командир в/ч дозволив сторонами збудувати і гаражі. Однак між сторонами виник спір з приводу землекористування в районі біля гаража ОСОБА_1 ..

Свідок ОСОБА_5 09.12.19 р. в суді показав, що ще за час існування на спірній території військової частини, до приватизації землі використовувався погріб як склад, яким командир в/ч дозволив користуватись Невіркові ОСОБА_6 .. А останній дозволив частиною цього погреба користуватись і ОСОБА_2 .. Однак між сторонами виник спір з приводу землекористування.

Свідок ОСОБА_7 09.12.19 р. показав суду, що колишнє підвальне приміщення військової частини в процесі розформування в/ч у 2003 р. надавалось Невіркові ОСОБА_6 .. Останній частину цього погреба віддав ОСОБА_2 .. Він особисто допомагав ОСОБА_1 будувати гаража, був у тій частині підвалу, якою користується ОСОБА_2 і бачив, що частини цієї споруди розділені перестінком.

Свідок ОСОБА_8 09.12.19 р. показав суду, що він особисто допомагав ОСОБА_1 будувати гаража. Існуючий погріб, що був у спільному користуванні для зберігання непотребу, було командиром в/ч усно передано для використання двом: Невіркові ОСОБА_9 та ОСОБА_2 ..

Таким чином доказів про поширення прав позивача як власника на частину використовуваної ним фактично наземно підземної споруди (погріб, підвал), що примикає до правої стінки належного йому за судовим рішенням гаража та вхід до якої облаштований у його гаражі справа, чи за судовим рішенням, чи з іншої правової підстави, як то адміністративне розпорядження по в/ч, набувальна давність тощо позивач та його представник адвокат суду не надали.

Покликання позивача на те, що використовувана ним фактично частина наземно підземної споруди (погріб, підвал), що примикає до правої стінки належного йому за судовим рішенням гаража та вхід до якої облаштований у його гаражі справа, належить йому відповідно до положень ст. 188 ЦК України, не відповідає обставинам справи, вступає у суперечність із іншими його доводами у справі та на увагу суду не заслуговує.

Судом встановлено, що відокремлена частина наземно підземного приміщення, що межує з правої сторони з гаражем позивача та вхід у яку облаштований із гаража останнього, є частиною збудованого задовго до спорудження позивачем свого гаража приміщення і за вказаним вище судовим рішенням позивачеві на праві власності не належить.
Відповідно, та частина земельної ділянки, що розташована над відокремленою частиною наземно підземного приміщення, що межує з правої сторони з гаражем позивача та вхід у яку облаштований із гаража останнього, не є такою, право користування якою належить позивачеві на законних підставах. На цій частині земельної ділянки позивач з не вправі розташовувати (споруджувати) будь - які споруди.

Суд вважає встановленим, що за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 12.02.07 р., що набрало законної сили не раніше 05.03.07 р., позивач став власником лише гаража заг. пл. 33, 9 кв. м., з погребом та оглядовою ямою, що має розміри 4, 3 м х 8, 9 м, та не містить у своєму складі частини наземно підземного приміщення підвалу, що у техпаспорті на гараж графічно зображена справа від його гаража (без зазначення розмірів).

Таким чином суд враховує, що позивач не раніше як лише за станом на 05.03.07 р. став власником гаража № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

Відповідно, доводи позивача у тій їх частині, що належна відповідачеві земельна ділянка протиправно розташована над належним йому на праві власності погребом (частиною наземно підземного приміщення) як складовою його гаража, також є безпідставними.
На користь такого висновку суду слід віднести і те, що 02.02.07 р., 03.02.07 р., 05.03.07 р., 07.03.07 р., 11.10.18 р. позивач отримував приписи про усунення порушення законодавства та піддавався адмінвідповідальності як правами нач. Ковельського МРВ з контролю за використанням та охороною земель, держінспектора, так і правами нач. Ковельського відділу земельних ресурсів за протиправне встановлення на земельній ділянці, право на користування, а потім і власності на яку отримав відповідач, тимчасової споруди, самовільного захоплення земельної ділянки орієнтовною пл. 6 9 кв. м. (т. 1, а. с. 63 76); При цьому позивач був згідний з виявленим правопорушенням, однак, добровільно його не усував.

Як вбачається, таке неправомірне використання позивачем спірної земельної ділянки, що належить відповідачеві, продовжується і по даний час, що є безсумнівним порушенням прав відповідача як власника земельної ділянки.

Простіше кажучи, позивач без належних на те правових підстав облаштував вхід до однієї із відокремлених стіною частин наземно підземного приміщення із гаража, власником якого він є, і на земельній ділянці, розташованій над частиною фактично використовуваного ним такого приміщення, неправомірно облаштував тимчасову споруду. При цьому земельна ділянка, що розташована над використовуваною позивачем фактично частиною цього приміщення, належить відповідачеві і він, у свою чергу, іншу частину цього ж приміщення також використовує як своєрідний «підвал» свого новозбудованого житлового будинку, облаштувавши вхід туди із свого гаража.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у її редакції, чинній за станом на дату прийняття оспорюваного рішення міськради, до її повноважень належало вирішення відповідно до закону питань регулювання
земельних відносин.
За п. ґ ч. 1 ст. 81 ЗК України у її редакції, чинній за станом на дату прийняття оспорюваного рішення, визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної
власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у
користування.

Відповідно до ст. 118 України у її редакції, чинній за станом на дату прийняття оспорюваного рішення, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки,
яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної
міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної ділянки.
Проект відведення земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах, природоохоронним і
санітарно - епідеміологічним органами, органами архітектури і
охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідна рада розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу
земельної ділянки у власність.

Ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 393 цього Кодексу правовий акт органу органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Аналіз положень указаних вище норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.
Як слідує з архівного витягу з оспорюваного рішення Ковельської міськради Волинської обл. від 26.12.06 р. № 13/13 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва, гаражного будівництва», відповідачеві передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку пл. 1 000 кв. м. відповідно до договору оренди землі від 24.07.06 р. по вул. Ватутіна (територія в/містечка № 19) (т. 1, а. с. 143).

Суд звертає увагу, що і договір оренди, в оспорюване рішення міськради датовані до того, як позивач став власником гаража.

Дані про неналежне оформлення проекту відведення такої земельної ділянки у розпорядженні суду відсутні.

Доводи позивача про те, що він являвся суміжним землекористувачем і його погодження відсутнє у документах проекту відведення, а тому вони не відповідають вимогам законодавства; а також що не враховано наявності на земельній ділянці наземно підземного приміщення, на увагу суду не заслуговують з мотивів, наведених вище щодо моменту набуття права власності позивачем на гараж та того, що наземно - підземне приміщення не має чітко визначеного статусу.

Як слідує з архівного витягу з рішення Ковельської міськради Волинської обл. від 26.06.08 р. № 36/35 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва, гаражного будівництва», ліцензійованій організації доручено виготовлення втраченого Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯГ № 9061655, що виданий Ковельською міськрадою Волинської обл. на ім`я відповідача відповідно до договору оренди землі і зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 04.05.07 р. щодо земельної ділянки пл. 1 000 кв. м. відповідно до договору оренди землі від 24.07.06 р. по вул. Ватутіна (територія в/містечка № 19) і оспорюється позивачем у розглядуваній справі (т. 1, а. с. 139, 144).

Відповідно до копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 292068 (т. 1, а. с. 82), такий видано відповідачеві 03.09.08 р. за рішенням Ковельської міськради Волинської обл. 26.06.08 р. № 36/35 щодо земельної ділянки пл. 0, 1 000 га за адресою: АДРЕСА_5 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку. 300 кв. м. цієї земельної ділянки відчужено за договором від 18.09.08 р., про що на звороті цього Державного акта мається відповідна відмітка.

Однак такий Державний акт на право власності на земельну ділянку - серії ЯД № 292068, виданий відповідачеві, яким на даний час підтверджується право власності відповідача на земельну ділянку - позивач не оспорює.

Відповідно до копії листа ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. (третя особа у справі) № Н 222/0 266/06 18 від 23.07.18 р. (т. 1, а. с. 20, 109), адресованого позивачеві, останньому було роз`яснено, що за рішенням Ковельської міськради Волинської обл. від 06.10.05 р. № 34/5, відповідачеві було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною пл. 0, 082 га по вул. Ватутіна для будівництва індивідуального житлового будинку для надання у тимчасове користування на умовах оренди за рахунок земель в/ч А 2 042 МО України. У 2005 р. відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачеві в оренду, був погоджений за висновком держекспертизи землевпорядної документації Волинського обласного ГУ земельних ресурсів. У подальшому відповідно до оспорюваного рішення Ковельської міськради Волинської обл. від 26.12.06 р. № 13/13, відповідачеві було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) пл. 1 000 кв. м. по вул. Ватутіна (територія в/містечка № 19). Відповідно до оспорюваного Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 9061655, виданого Ковельською міськрадою Волинської обл., зареєстрованого у Книзі реєстрації актів на право приватної власності на землю 04.05.07 р., відповідач став власником земельної ділянки пл. 1 000 кв. м. за адресою: вул. Ватутіна (територія в/містечка № 19) з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку.

З врахуванням вище наведеного, суд вважає встановленим, що відповідачеві оспорюваним рішенням було передано у приватну власність земельну ділянку до дати набутя позивачем права власності на гараж, а оспорюваний Державний акт на підставі чинного на той час оспорюваного нині рішення міськради про право власності на земельну ділянку з кадастровим № :42:005:0029 було видано 04.05.07 р., після дати набуття позивачем у власність гаража 15.03.07 р..

За змістом ст. 377 ЦК України у її редакції, чинній за станом на 01.08.07 р., до особи, яка придбала будівлю або
споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах,
встановлених договором.
Якщо договором її розмір не визначений, до набувача
переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята будівлею або спорудою, та на частину
земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Якщо будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.

За змістом ст. 120 ЗК України у її редакції, чинній за станом на 01.08.07 р., до особи, яка придбала будівлю або
споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах,
встановлених договором.
Якщо договором про відчуження будівлі або
споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача
переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята будівлею або спорудою, та на частину
земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Якщо будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження
до набувача переходить право користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.
Аналізуючи вище наведені норми права, рішення міськради та лист роз`яснення третьої особи, суд приймає до уваги, що позивач не являвся на прийняття оспорюваного рішенням ні користувачем, ні власником гаража навіть у межах, визначених за техпаспортом від 13.03.07 р., тоому його твердження щодо неправомірності виділення відповідачеві у власність земельної ділянки є безпідставними.

Разом з тим суд погоджується з доводами позивача у тій їх частині, що за станом на 30.10.06 р. (за даними паспорта забудови земельної ділянки за 2006 р.) гараж позивача існував фізично (фактично), хоча і виявився самочинним будівництвом та був узаконений лише у 2007 р. і міськрада, приймаючи оспорюване рішення, мала б знати про це.

Однак саме з огляду на неофіційність побудови гаража позивача на дату прийняття Ковельською міськрадою Волинської обл. оспорюваного рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність відповідачеві, як вважає суд, фактичне існування самочинно побудованого гаража не є підставою для скасування такого рішення Ковельської міськради Волинської обл.. Воно, на думку суду, не порушило права та охоронювані законом інтереси позивача на час його прийняття Ковельською міськрадою Волинської обл..
Доводи позивача у тій їх частині, що при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та при наданні відповідачеві земельної ділянки у приватну власність оспорюваним рішенням, протиправно не було взято до уваги фактичної наявності наземно підземного приміщення, суд вважає безпідставним, так як у судовому засіданні встановлено, що ця споруда після розформування в/ч не належала конкретній особі та доказів протилежного позивачем суду не надано.

Та неврахування чи ігнорування фактичної наявності цієї споруди, на думку суду, не порушило права та охоронювані законом інтереси позивача на час прийняття оспорюваного рішення Ковельською міськрадою Волинської обл..
Як слідує з копії рішення Ковельської міськради Волинської обл. від 24.11.16 р. № 16/13 «Про перейменування вулиць і провулків у м. Ковелі», вул. Ватутіна перейменована на вул. В. Кияна (т. 1, а. с. 141, 145 - 147).
За даними копії витягу з рішення виконкому Ковельської міськради Волинської обл. від 09.11.17 р. № 365 «Про зміну та присвоєння адресних номерів», було змінено адресний номер земельної ділянки відповідача пл. 700 кв. м. з АДРЕСА_4 на АДРЕСА_4 (т. 1, а. с. 137).
Як слідує з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 104034393 від 16.11.17 р., відповідач є власником земельної ділянки пл. 0, 07 га з кадастровим № :42:005:0029 по АДРЕСА_4 , яка має цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 292068, з врахуванням відмітки пропопередній продаж 300 кв. м. цієї земельної ділянки за договором від 18.09.08 р. (т. 1, а. с. 44, 82).
Копією техдокументації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_5 за 2017 р. (т. 1, а. с. 79 85, 116 - 127), стверджується, що після видачі відповідачеві дубліката Державного акта на землю, було відновлено межі виділеної йому земельної ділянки, відповідно до розд. IV Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)
та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкому із земресурсів від 18.05.10 р. N 376, що зареєстровано в МЮ України
16.06.10 р. за 391/17 686, на підставі раніше розробленої та
затвердженої відповідно до ЗК України
документації із землеустрою.
Таким чином встановлено, що з 18.09.08 р. земельна ділянка пл. 1 000 кв. м., виділена у власність відповідача, зменшилась до 700 кв. м., а оспорюваний Державний акт був втраченим і як дублікат натомість був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 292068, який не оспорюється позивачем у розглядуваній справі та позовних вимог щодо скасування якого позивачем не заявлено.
Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Оскільки суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про скасування оспорюваного рішення міськради є безпідставними, то немає підстав і для скасування виданого на ім`я відповідача на підставі такого оспорюваного рішення міськради і Державного акта на право на землю.
За вказаних вище обставин справи суд робить висновок про те, що доводи позивача про незаконність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною пл. 0, АДРЕСА_2 ) для надання відповідачеві у тимчасове користування на умовах оренди та подальшої передачі відповідачеві у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд пл. АДРЕСА_6 ) і наявність підстав для скасування рішення Ковельської міськради Волинської обл. від 26.12.06 р. № 13/13; Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 9061655 з наведених ним мотивів, є безпідставними.

Тому у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі за їх безпідставністю.

Підстав для відмови у первісному позові за пропуском строку позовної давності суд, з врахуванням вище наведеного висновку суду, не вбачає (т. 1, а. с. 205).

Як слідує з копії Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, на вказаній вище земельній ділянці з кадастровим № :42:005:0029 відповідачем споруджено нове будівництво жирового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_4 (з врахуванням зміни адреси земельної ділянки за рішенням виконкому Ковельської міськради Волинської обл. від 09.11.17 р. № 365)(т. 1, а. с. 45).
За даними копії техпаспорта на об`єкт нерухомого майна садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_4 , виготовленого 22.05.18 р., відповідачем у 2011 р. споруджено житловий будинок А 1 і допущено самочинне будівництво самого будинку та господарських будівель (т. 1, а. с. 48 - 54). Однак за станом на 11.09.18 р. органом місцевого самоврядування було надано дозвіл на будівництво будинку (узаконено таке самочинне будівництво) (т. 1, а. с. 49, 51).
Відповідно до копій листів Управління ДАБІ у Волинській області ДАБІ України № 1 003 1.20/1 847 18 від 23.06.18 р., 1 003 1.14/2 319 від 09.08.18 р., за самочинне будівництво житлового будинку відповідача було притягнуто до адмінвідповідальності 09.07.18 р. (т. 1, а. с. 182, 183).
Як слідує з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138102760 від 18.09.18 р., відповідач є власником житлового будинку по АДРЕСА_4 , що розташований на земельній ділянці з кадастровим № :42:005:0029(т. 1, а. с. 46).
Як вбачається з копії плану земельної ділянки за 2018 р. (т. 1, а. с. 61), земельна ділянка відповідача з кадастровим № :42:005:0029, спірна земельна ділянка відповідача пл. 9 кв. м., дійсно, розташовані у безпосередній близькості до гаража позивача та у межах цих земельних ділянок відображено фактично існуюче наземно підземне приміщення.

До такого висновку суд прийшов з врахуванням висновку експерта № 117 за результатами проведеної судової будівельно технічної експертизи від 31.08.20 р., згідно з яким приміщення підвалу та цокольного поверху житлового будинку відповідача розташовано в межах належної йому земельної ділянки з кадастровим № :42:005:0029 по АДРЕСА_4 , без врахування входу та огороджувальних конструктивних елементів цього приміщення, що розташовані з внутрішньої сторони гаража, належного позивачеві.
Будучи допитаним у судовому засіданні експерт ОСОБА_10 пояснив, що зазначені ним у висновку вхід та огороджувальні конструктивні елемент складаються із сходинок та порогу, дверей, що ведуть у фактично використовувану позивачем частину наземно підземного приміщення, яка, як і інша, відгороджена цеглою частина такого приміщення розташовані, у переважаючій частині, саме на земельній ділянці відповідача і вхід у яке також облаштований з іншого його кінця із гаража відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 125 ЗК України у її редакції, чинній на дату набуття відповідачем права власності на земельну ділянку 04.05.07 р. - право власності та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною ділянкою, та його державної
реєстрації.
Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України.
Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Щодо зустрічних позовних вимог, то суд зазначає, що позивач на даний час є таким, що неправомірно розташував (спорудив) на частині належної відповідачеві земельної ділянки тимчасову споруду, самовільно захопивши частину належної відповідачеві земельної ділянки, а саме: пл. 0, 0 009 га, розташовану по АДРЕСА_4 , помилково вважаючи, що ця тимчасова споруда розташована в межах земельної ділянки, на якій розміщено частину наземно підземної споруди, яку, відповідно, безпідставно вважає складовою свого гаража.

Мотиви до такого висновку суду та докази, що покладені у його основу, наведені вище.

За змістом ст. ст. 211, 212 ЗК України, громадяни несуть відповідну відповідальність відповідно до законодавства за таке порушення як самовільне зайняття земельних ділянок.
Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Як зазначено у ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Тому позивача за первісним позовом (він же відповідач за зустрічним позовом) слід зобов`язати звільнити самовільно захоплену наземну частину спірної земельної ділянки, належної ОСОБА_2 , шляхом знесення (демонтажу) самовільно встановленої (розташованої) на ній тимчасової споруди, тим самим частково задовольнивши зустрічну позовну заяву в першій із зазначених у ній вимог.

У задоволенні іншої вимоги зустрічної позовної заяви слід відмовити, так як частина фактично використовуваного наземно підземного приміщення, що розташоване на належній відповідачеві земельній ділянці, не є спорудженою жодною із сторін у справі; не є офіційним об`єктом нерухомого майна; таке приміщення існувало до отримання відповідачем у власність належної йому земельної ділянки та до побудови ним житлового будинку і господарських будівель та споруд, розташованих на ній та відповідачем не доведено у суді тощо, що в період: після набуття ним права власності на земельну ділянку, спорудження житлового будинку до закладення зустрічного позову до суду позивачем було вчинено будь - які протиправні дії по самовільному зайняттю (захопленню), використанню спірної частини підземного простору (наземно підземного приміщення), звільнити яку, вважає відповідач, має бути зобов`язаний судом саме позивач.

При цьому суд приймає до уваги, що за копією схеми попереднього погодження гаража та хліва відповідача за станом на 03.11.04 р. (т. 1, а. с. 23), встановлено самочинність такого будівництва. Самочинним було і будівництво житлового будинку відповідача аж до 2018 р. (т. 1, а. с. 48 54), однак, у техпаспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_4 , що виготовлений 22.05.18 р., де є дані про узаконення самочинного будівництва у 2018 р., спірна частина фактично використовуваного відповідачем наземно - підземного приміщення зазначена у складі житлового будинку і відображена на поверховому плані як приміщення з літ. 1 1 та 1, 2 (т. 1, а. с. 50). Разом з тим саме будівництво в межах належної вдповідачеві земельної ділянки та його подальше узаконення не порушило права та охоронювані законом інтереси позивача як власника гаража з 15.03.07 р. та з 15.03.07 р. - фактичного користувача розташованою під цим гаражем земельною ділянкою.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що лише половина позовних вимог відповідача задоволена судом, тому стягненню з позивача на користь відповідача підлягає Ѕ частина понесених відповідачем судових витрат в сумі 393 грн (768 грн судового збору : 2 = 393 грн).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 265, 360 7, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 211, 212, 152, 90 ЗК України, ст. ст. 120, 377 ЦК України у їх редакції, чинній за станом на 01.08.07 р., ч. 1 ст. 125 ЗК України у її редакції, чинній за станом на 04.05.07 р., ст. ст. 81, 118 ЗК України у їх редакції, чинній за станом на 26.12.06 р., ст. ст. 16, 13, ч. 1 ст. 12, ст. ст. 21, 328, 188, 373, ч. 1 ст. 393 ЦК України, ст. ст. 19, 41 Конституції України, пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов задовольнити частково та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити частину земельної ділянки пл. 0, 0 009 га, належної ОСОБА_2 згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 292068 від 03.09.08 р., з кадастровим № :42:005:0029, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом знесення (демонтажу) самовільно встановленої (розташованої) там тимчасової споруди.

В решті вимог зустрічного позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 393 (триста дев`яносто три) грн судових витрат у справі.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і. н. НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , прож. за адресою: АДРЕСА_7 ;

представник позивача адвокат Гарбарчук Наталія Миколаївна, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. 1 го Грудня, 5;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , і. н. НОМЕР_6 , прож. за адресою: АДРЕСА_8 ;

представник відповідача адвокат Ковальчук Василь Сергійович, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 41/3;

представник відповідача адвокат - Клімук Надія Анатоліївна, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. С. Бандери, 5;

представник відповідача адвокат Ткачук Олекесандр Вікторович, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 41/3;

відповідач - Ковельська міська рада Волинської області, юридична адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 73, ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (за зустрічним позовом), - Головне управління Держгеокадстру у Волинській області, юридична адреса: 43021, м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, .

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складено 27.05.21 р.,