Єдиний унікальний номер судової справи: 225/494/21
Номер провадження: 2/225/360/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

11 червня 2021 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.

за участі

секретаря - Петрової С.О.,

позивача- ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представників відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м.Торецьк про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м.Торецька про її звільнення, поновлення ОСОБА_1 на посаді лаборанта, стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м. Торецька заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 01.01.2021 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з серпня 2000 року по грудень 2020 року вона працювала фельдшером-лаборантом Міського територіального медичного об`єднання м. Дзержинська (з 2016 року м.Торецьк), лаборантом бактеріологічної лабораторії, лаборантом по бактеріології клініко-діагностичної лабораторії, лаборантом лабораторії Центральної міської лікарні м.Дзержинськ, з жовтня 2018 року у зв`язку з реорганізацією Центральної міської лікарні м.Торецьк у Комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня» м.Торецьк працювала лаборантом клінічного відділу клініко - діагностичної лабораторії відповідача.

Наказом відповідача ОСОБА_1 було звільнено 31 грудня 2020 року. Підставою звільнення, виходячи із запису № 19 трудової книжки позивача та зазначеного в даному записі наказу Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м.Торецьк від 14.12.2020 № 280-к, є пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Копія зазначеного наказу у позивача відсутня з підстав не вручення їй роботодавцем під час звільнення. Разом з тим, на запит позивача від 06.01.2021 року щодо надання засвідчених належним чином копій попередження про наступне звільнення та копії наказу про звільнення ОСОБА_1 , відповідачем надано витяг з наказу № 257 від 26.10.2020 року «Про скорочення штатної чисельності КНП «Центральна міська лікарня».

Позивач вважає наказ про її звільнення незаконним, виданим в порушення вимог чинного трудового законодавства та таким, що мав за мету створення саме для неї умов, пов`язаних з неможливістю подальшої реалізації закріпленого Конституцією України права на працю.

Відповідач попередив позивача про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності 28 жовтня 2020 року, зазначив у попередженні «…у підприємстві відсутні вакантні посади, згідно вашої спеціальності та кваліфікації, які б могли бути Вам запропоновані для подальшого працевлаштування».

Разом з тим позивачам було подано до відповідача низку запитів на отримання публічної інформації від 06.01.2020 року, зокрема, стосовно надання переліку вакантних посад в КНП «Центральна міська лікарня» м. Торецька станом на 28 жовтня 2020 року (день вручення попередження про звільнення) та станом на 31 грудня 2020 року (день звільнення). Відповідь на зазначений запит відповідачем не надано. Отже, позивач вважає що відповідач навмисно приховує інформацію щодо наявних вакантних посад на підприємстві, оскільки враховуючи кількість вакантних посад, відповідач мав прямий обов`язок щодо здійснення заходів для працевлаштування працівників підприємства, тим паче тих працівників, які мають переважне право на залишення на роботі.

Відповідачем проігноровано положення ст. 42 КЗпП щодо врахування переважного права окремих працівників на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації праці, оскільки правова норма закріплена у ч. 1 ст. 42 КЗпП визначає, що працівники з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці мають переважне право на продовження роботи в установі при скороченні її штату або чисельності.

Крім того, ч. 10 ст. 42 КЗпП визначено переважне право працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. На день звільнення позивача її пенсійний вік складав 57 років 5 місяців і 7 днів. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік для жінок складає 60 років. Так, на день звільнення позивача 21.12.2020 року до настання пенсійного віку, при досягненні якого вона буде мати право на отримання пенсійних виплат залишалося 2 роки 6 місяців і 23 дні, тож відповідачем під час її звільнення зазначений факт не враховувався як переважне право на залишення позивача на роботі, відповідно до вимог ч.10 ст. 42 КЗпП України.

Станом на 31.12.2020 року стаж безперервної роботи у відповідача складав 20 років 4 місяці. Тож позивач наголошує на тому, що керівник відповідача в процесі звільнення позивача навмисно проігнорував необхідність дослідження наявності у позивача права на переважне залишення на роботі при скороченні штату або чисельності працівників.

Крім того, за ч. ч. 1, 2 ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених а.1 ст. 40 КЗпП (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Приписи ч. 3 ст. 43 КЗпП зобов`язують виборний орган профспілкової організації розглядати подання власника за участі працівника.

Позивач стверджує, що відповідачем не дотримано процедури отримання згоди на її звільнення, оскільки їй не повідомлялося про розгляд подання керівника відповідача про її наступне звільнення на засіданні профспілкового комітету Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м. Торецьк, не було запрошено на жодне засідання профспілкового комітету Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м. Торецьк, жодних письмових заяв стосовно розгляду подання керівника відповідача про звільнення позивача без її участі на засіданні профспілкового комітету нею не надавалося. Про проведення засідання профспілкового комітету Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м. Торецьк, на якому нібито розглядалось питання про звільнення позивача, їй стало відомо з витягу з протоколу профспілкового комітету від 11.12.2020 № 12/1, який отримано нею 20.01.2021 року лише після надіслання на адресу відповідача 06.01.2021 року запиту на отримання публічної інформації стосовно надання засвідчених належним чином копій документів, підтверджуючих вжиття заходів з боку керівника КНП «Центральна міська лікарня» м.Торецька щодо отримання попередньої згоди профспілкової організації працівників зазначеного підприємства на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності працівників, відповідно до вимог, встановлених чинним законодавством України. Зазначений витяг констатує відсутність позивача на засіданні профспілкового комітету під час розгляду питання щодо погодження її наступного звільнення.

Таким чином позивач наполягає на наявності чисельних та істотних порушень вимог чинного законодавства з боку відповідача, які у своїй сукупності призвели до її протиправного звільнення, а саме: відповідач не виконав обов`язку щодо надання пропозицій по наступному працевлаштуванню, що прямо передбачено ч.3 ст. 49-2 КЗпП України; відповідач не врахував в процесі її звільнення факту наявності переважного права на залишення на роботі, що прямо передбачено ч.ч. 1,10 ст. 42 КЗпП України; відповідач провів звільнення позивача без дотримання вимог ст. 43 КЗпП України.

17.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву згідно з яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, та на доведеність такої позиції у відзиві зазначено, що Наказом № 254 від 20.10.2020 р. внесено зміни до штатного розпису КНП «ЦМЛ» та скорочено чисельність працівників лікарні згідно з розподілом за підрозділами. Цим наказом було скорочено 6,25 ставок лаборантів клінічного відділу клініко-діагностичної лабораторії, одну з яких займала позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу, підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту (ч. 2 ст. 64 Господарського кодексу).

26.10.2020 року позивача попереджено про звільнення та повідомлено про відсутність вакантних посад, згідно кваліфікації, які могли би бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування, що підтверджується копією персонального повідомлення, в якому міститься підпис ОСОБА_5 .

Наказом № 280 к від 14.12.2020 року ОСОБА_5 звільнено з посади лаборанта клінічного відділу клініко-діагностичної лабораторії з 31.12.2020 року у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. З наказом про звільнення позивач була ознайомлена належним чином.

При вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Відповідно до особового листка з обліку кадрів КНП «ЦМЛ», Позивач здобула освіту в Харківському медичному училищі № 1 за спеціальністю лаборант та кваліфікацію фельдшер-лаборант, тобто, згідно Додатку 1 до Наказу Міністерства охорони здоров`я України.

Підставою скорочення саме кандидатури Позивача, став рапорт завідувачки клініко-діагностичної лабораторії КНП «ЦМЛ» м. Торецька Т. Н. Житецької.

Наказом КНП «ЦМЛ» № 254 від 20.10.2020 р. «Про скорочення штатної чисельності КНП «Центральна міська лікарня» проведено скорочення 6,25, в тому числі 1,25 вакантної ставки лаборанта клінічного відділу КДЛ КНП «ЦМЛ». Тобто станом на дату звільнення Позивача у підприємства були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу за його кваліфікацією.

Вакантні посади, які б відповідали освітньому рівню та кваліфікації позивача, та роботу на яких він міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду у відповідача були відсутні.

А саме, доводи позивача щодо неврахування відповідачем переважного права на залишення його на роботі є безпідставними, оскільки у КНП «ЦМЛ» не було працівників, які виконували однакові з нею функції та посади яких були скорочені одночасно зі скороченням її посади і при цьому були залишені відповідачем на роботі, однак порівняно з ними скаржник мав вищий рівень кваліфікації і продуктивності праці (ч. 1 ст. 42 КЗпП України), або ж з такими працівниками він мав однаковий рівень кваліфікації і продуктивності праці та більшу кількість переваг на залишення на роботі (ч.2ст. 42 КЗпП України).

Таким чином, у Відповідача не було можливості забезпечити реалізацію переважного права позивача на залишення на роботі, оскільки на час скорочення останнього не було осіб, перед якими він мав би переважне право на залишення на роботі. Наведені обставини також підтверджує рапорт завідувачки клініко-діагностичної лабораторії КНП «ЦМЛ» м. Торецька Т. Н. Житецької.

При визначенні показника продуктивності при скороченні штатної чисельності підприємства, Відповідачем досліджено, в тому числі, динаміку відсутності працівників на робочому місці.

ОСОБА_1 є людиною з інвалідністю третьої групи загального захворювання та по результатах огляду МСЕК може виконувати роботу без фізичних навантажень.

Звільнення людини з інвалідністю за ініціативою адміністрації з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан здоров`я інваліда перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я інвалідів (ч. З ст. 17 Закону № 875).

Згідно з відомостями особової справи ОСОБА_1 , яка у період з 2017 по 2020 р. знаходилась у відпустках без збереження заробітної плати 158 діб та на листку тимчасової непрацездатності 190 діб.

Керуючись пунктом 10 частини 1 статті 42 КЗпП України, КНП «ЦМЛ» враховано вказані обставини під час здійснення порівняльного аналізу на переважне право на залишення на роботі ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, твердження Позивача, що КНП «ЦМЛ» проігноровано положення статті 42 КЗпП щодо врахування переважного права окремих працівників на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації праці є хибним.

Що стосується доводів позивача відносно порушення відповідачем процедури отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення Позивача, то у відзиві вказано, що відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом наведених норм власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Таким чином, при звільненні позивача роботодавцем не порушено вимоги статті 43 КЗпП України шодо отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Крім того, також зазначено що повідомлення від 26.10. 2020 року про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, та відсутністю вакантних посад, що відповідають спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 отримано нею особисто 28 жовтня 2020 року.

З огляду на наведене, відповідачем не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Таким чином, КНП «ЦМЛ» при звільненні ОСОБА_5 , не було порушено вимог чинного трудового законодавства, вільних посад, які б відповідали її освіті та кваліфікації на час звільнення не було, виплата всіх належних сум при звільненні була здійснена в повному обсязі, тож у відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, надала пояснення, які відповідають змісту позовних вимог. Просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, які відповідають змісту позовних вимог. Просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 , у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала пояснення, які відповідають змісту відзиву на позовну заяву. Просила відмовити у позові повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що вона була керівником структурного підрозділу відповідача, в якому до звільнення працювала позивач. Зазначила, що позивач не здійснювала дій щодо підвищення свого професійного рівня, оволодіння навичками забору венозної крові, пасивно ставилася до пропозиції щодо виконання обов`язків старшого лаборанта. Також пояснила, що вона є головою профспілкового комітету відповідача, та особисто запрошувала позивача на засідання профспілкового комітету з питання надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку зі скороченням штатів, хоча письмового запрошення позивачу не вручалося. При цьому, будь-яких заяв, пропозицій щодо цього питання від позивача на адресу профспілкового комітету не надходило. На засіданні профспілкового комітету КНП «Центральна міська лікарня» м. Торецька було прийнято рішення надати згоду на звільнення лаборанта клінічного відділу ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штатів. Пояснила, що подавала до Комісії по дотриманню прав та гарантій працівників при оптимізації штатної чисельності працівників ЦМЛ, рапорт, у якому зазначила про відсутність переважного права залишення позивача на роботі лаборанта клінічного відділу клініко-діагностичної лабораторії КНП «ЦМЛ». При вирішенні питання щодо застосування такого переважного права, в першу чергу враховувалася продуктивність праці, яку у позивача була нижчою у порівнянні з іншими працівниками лабораторії.

Вислухав пояснення учасників справи, дослідив матеріали справи, з`ясував обставини, що мають значення для вирішення спору та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, визначившись із правовими нормами, які слід застосувати до спірних відносин, суд доходить таких висновків:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12,13,81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2ст. 78 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Статтею 49 - 2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Так у судовому засіданні встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у справі, Комунальним некомерційним підприємством «Центральна міська лікарня» м.Торецька у трудових правовідносинах. З 07 серпня 2000 року по 31 грудня 2020 року, працювала фельдшером-лаборантом Міського територіального медичного об`єднання м.Дзержинська (з 2016 року м.Торецьк), лаборантом бактеріологічної лабораторії, лаборантом по бактеріології клініко-діагностичної лабораторії, лаборантом лабораторії Центральної міської лікарні м.Дзержинськ, з жовтня 2018 року у зв`язку з реорганізацією Центральної міської лікарні м.Торецьк у Комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня» м.Торецьк працювала лаборантом клінічного відділу клініко - діагностичної лабораторії відповідача (а.с.14-20).

Наказом КНП «ЦМЛ» № 254 від 20.10.2020 р. «Про скорочення штатної чисельності КНП «Центральна міська лікарня» проведено скорочення 6,25, в тому числі 1,25 вакантної ставки лаборанта клінічного відділу КДЛ КНП «ЦМЛ» (а.с.69).

20.10.2020, зав. кдл ОСОБА_6 подано до Комісії по дотриманню прав та гарантій працівників при оптимізації штатної чисельності працівників ЦМЛ, рапорт, у якому зазначено про відсутність переважного права залишення на роботі лаборанта клінічного відділу клініко-діагностичної лабораторії КНП «ЦМЛ» Ковальової Валентини Іванівни.

Наказом КНП «ЦМЛ» № 257 від 26.10.2020 р. «Про скорочення штатної чисельності КНП «Центральна міська лікарня» проведено скорочення фізичних осіб, а саме: по клініко-діагностичній лабораторії скорочено лаборанта клінічного відділу ОСОБА_1 (а.с.70).

Позивача ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників відповідно до Наказу КНП «ЦМЛ» № 254 від 20.10.2020 р. (а.с.72) Це повідомлення отримано позивачем 28.10.2020, що не заперечувалося самим позивачем. У тексті повідомлення зазначено про відсутність вакантних посад згідно спеціальності та кваліфікації позивача, які б могли бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування.

Протоколом засідання профспілкового комітету м.Торецьк № 12/1 від 11.12.2020 року було постановлено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку зі скороченням штатів згідно ст. 40 п.1 КЗпП України (а.с. 71).

Наказом № 280-к від 14.12.2020 року ОСОБА_5 звільнено з посади лаборанта клінічного відділу клініко-діагностичної лабораторії з 31.12.2020 року у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.68).

Як убачається з матеріалів справи, згідно з переліком вакансій станом на 28.10.2020 року (а.с.107) та переліку вакансій станом на 31.12.2020 року (а.с.158), вакантні посади, що відповідають спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 , відсутні.

Доводи позивача щодо протиправності її звільнення полягають у тому, що, на думку позивача, відповідачем порушена процедура отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача, відповідачем не враховано переважне право залишення позивача на роботі, відповідачем не здійснено заходів для працевлаштування позивача, та навмисно приховано вакансії.

Суд не може прийняти такі доводи позивача, оскільки, як установлено у судовому засіданні, 11.12.2020 на засіданні профспілкового комітету КНП «Центральна міська лікарня» м. Торецька було прийнято рішення надати згоду на звільнення лаборанта клінічного відділу ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штатів. Сама по собі обставина відсутності позивача на засіданні профспілкового комітету КНП «Центральна міська лікарня» м. Торецька під час вирішення питання щодо надання згоди на звільнення позивача, не є самостійною підставою для висновку суду щодо незаконності звільнення позивача, оскільки, зазначене рішення профспілкового комітету є чинним, відомостей щодо скасування цього рішення суду не надано. Фактично, згода на звільнення позивача виборним органом первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, надана, та обставин наявності інших рішень з цього питання судом не встановлено.

Як раніше зазначено судом, згідно з нормами КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, зокрема, з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. 20.10.2020 зав. кдл ОСОБА_6 подано до Комісії по дотриманню прав та гарантій працівників при оптимізації штатної чисельності працівників ЦМЛ, рапорт, у якому зазначено про відсутність переважного права залишення на роботі лаборанта клінічного відділу клініко-діагностичної лабораторії КНП «ЦМЛ» Ковальової Валентини Іванівни. Отже питання щодо наявності переважного права позивача в залишенні на роботі було предметом дослідження адміністрації відповідача, та на переконання суду, з урахуванням не здійснення позивачем дій щодо підвищення свого професійного рівня, оволодіння навичками забору венозної крові, пасивного ставлення, до пропозиції щодо виконання обов`язків старшого лаборанта, нижчої, у порівнянні з іншими працівниками лабораторії, продуктивності праці, відповідач дійшов обґрунтованого висновку про відсутність переважного права залишення позивача на роботі лаборанта клінічного відділу клініко-діагностичної лабораторії КНП «ЦМЛ».

Також, як було встановлено судом, ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників відповідно до Наказу КНП «ЦМЛ» № 254 від 20.10.2020 р. Це повідомлення отримано позивачем 28.10.2020. У тексті самого повідомлення зазначено про відсутність вакантних посад згідно спеціальності та кваліфікації позивача, які б могли бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування. Окрім того, згідно з дослідженими у судовому засіданні переліком вакансій станом на 28.10.2020 року (а.с.107) та переліком вакансій станом на 31.12.2020 року (а.с.158), вакантні посади, що відповідають спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 , відсутні. Таким чином, відповідач фактично не мав можливості запропонувати позивачу для подальшого працевлаштування вакантні посади згідно спеціальності та кваліфікації позивача, з причин відсутності таких вакансій.

Отже, суд доходить висновку як про те, що звільнення позивача є правомірним, та таким що здійснено без порушень норм КЗпП України, так і про те, що позовна вимога про визнання протиправним наказу Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м.Торецьк про звільнення ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м.Торецьк про звільнення ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на посаді лаборанта, стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м. Торецька заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 01.01.2021 року, суд зазначає, що такі вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним наказу відповідача про звільнення позивача, а відтак такими, що також не підлягають задоволенню.

Окремо щодо позовної вимоги про скасування наказу відповідача про звільнення позивача, слід зазначити, що скасування наказу відповідача є дискреційним повноваженням самого відповідача, як суб`єкта господарювання, та прийняття судом рішення щодо скасування такого наказу, буде втручанням у господарську та організаційну діяльність відповідача, що є неприпустимим.

Ураховуючи наведене вище, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

При поданні позовної заяви позивачем не було сплачено судовий збір посилаючись на вимоги п.1 ч.1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» , а також те, що позовні вимоги пов`язані виключно з поновленням на посаді та стягненням заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Оскільки раніше, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10,11,12,13, 81,141, 212, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» м.Торецьк (85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Центральна, 55, ) про поновлення на роботі - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 15.06.2021.

Суддя: