ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/933/20
Провадження № 22-ц/4820/603/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/933/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2021 року (суддя Стефанишин С.Л., повне судове рішення складено 09 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та її представника, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який за життя набув з ОСОБА_5 у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0983 га з кадастровим номером :05:001:0162 по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема і вказану земельну ділянку, проте листом приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу від 23.09.2019 №171/02-14 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на землю у зв`язку із тим, що частка спадкодавця на цю земельну ділянку є невизначеною.

Посилаючись на те, що у зв`язку із відмовою нотаріуса вона позбавлена можливості належним чином оформити свої спадкові права, позивачка просила суд визначити Ѕ частки померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0983 га з кадастровим номером :05:001:0162, що розташована по АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2020 року відповідачку ОСОБА_5 замінено на її правонаступника ОСОБА_3 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права. Апелянтка вказує, що суд першої інстанції не врахував судову практику у подібних правовідносинах та прийшов до помилкового висновку, що вимоги позивачки суперечать законним інтересам сторін, не відповідають чинному законодавству України, а тому не є ефективним способом захисту. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Апелянтка вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що у разі визначення судом частки співвласника у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку за померлим, буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю немає цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, оскільки законом не встановлено заборону визначення частки померлого співвласника у праві спільної сумісної власності. Крім того, інший співвласник спірної земельної ділянки щодо задоволення позову не заперечував. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з підстав у ній наведених.

ОСОБА_3 до суду не з`явилася, хоча про день і час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтведжується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24 січня 2018 року Хмельницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Хмельницькій області 24.01.2020 року (а.с.8).

Згідно витягу з рішення шостої сесії міської ради від 18.05.2016 року ОСОБА_4 був співвласником земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0162 площею 0,0983 га в АДРЕСА_1 (а.с. 3,6).

Як вбачається із спадкової справи №2-2018 від 07.02.2018 року єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 (а.с.64).

23.09.2019 року приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу О.І. Пулавською прийнято рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0983 га кадастровий номер :05:001:0162 по АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю визначеної частки ОСОБА_4 у спільній сумісній власності на зазначену земельну ділянку (а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення Ѕ частки ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0983 га з кадастровим номером :05:001:0162, що розташована по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачкою обрано неефективний спосіб захисту, оскільки на момент звернення до суду з позовом та ухвалення судового рішення, вказана особа померла, а тому її здатність мати відповідні права (правоздатність) припинилася у зв`язку зі смертю і законом не передбачено захисту права померлої особи, якщо вона за життя не зверталася з вимогами про захист порушеного права.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Позивачка ОСОБА_1 обґрунтовувала позовні вимоги про визначення розміру частки померлого ОСОБА_4 у сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0983 га з кадастровим номером :05:001:0162 по АДРЕСА_1 посилаючись на те, що відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної власності на земельну ділянку позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №464/1663/18 (провадження №61-9410св19); від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов правильного висновку, що вимоги позивачки про визначення частки померлого ОСОБА_4 у праві спільної власності на земельну ділянку не відповідають визначеному статтею 16 ЦК України способу захисту та є неефективними.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу. Адже судом вірно визначено правовідносини та правильно застосовано норми положень ст. 15, 16, 1216, 1218, 1226 ЦК України, що регулюють питання права особи на захист цивільних прав та інтересів і їх способи та питання спадкування.

Посилання апелянтки на відсутність встановленої законом заборони визначення частки померлого співвласника у праві спільної сумісної власності, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що на момент звернення до суду з позовом та ухвалення судового рішення ОСОБА_4 помер, а тому, відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України, його здатність мати відповідні права (правоздатність) припинилася у зв`язку зі смертю і законом не передбачено захисту права померлої особи, якщо вона за життя не зверталася з вимогами про захист порушеного права, тому позивачкою обрано неефективний спосіб захисту. І у разі виникнення спору, належним способом захисту спадкових прав позивачки є вимога про визнання права власності на майно у порядку спадкування.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не позбавлена права на захист своїх порушених прав шляхом подання позову про визнання за нею права власності у порядку спадкування на належну спадкодавцю частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.

З огляду на вищенаведене, також помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано положення ст 368, 370 ЦК України щодо права співвласника спільної сумісної власності на виділ частки і рівність часток кожного із співвласників.

Безпідставним на думку судової колегії є посилання в апеляційній скарзі щодо неврахування судом першої інстанції роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, оскільки в силу положень статті 10 ЦПК України вказані роз`яснення не є джерелом права та не можуть бути визначальними під час вирішення судом справи.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою судову практику у подібних правовідносинах, зокрема у справах №149/2613/20, №569/18131/20, №127/12471/19, №569/14049/20, №210/6874/19, №570/4510/20, №686/12222/16, що були ухвалені судами першої інстанції колегія суддів відхиляє, оскільки згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування постановленого у справі судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до власного тлумачення норм чинного законодавства та переоцінки встановлених судом обставин.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай