Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 4-с/641/23/2021 Справа № 641/2139/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Гедзь А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), стягувач ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Просив визнати протиправним рішення начальника Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відмову у знятті арешту з коштів боржника, що зберігаються на банківському рахунку та скасувати арешт, накладений постановою про арешт коштів від 27.11.2018 року, на банківський рахунок НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк, відкритий на ім`я ОСОБА_1 .. Крім того, просив залучити до участі у справі АТ КБ «ПриватБанк», як третю особу, зупинити стягнення за виконавчим листом №641/11436/15 від 13.05.2016 року, виданим Комінтернівським районним судом м. Харкова, та витребувати копію матеріалів виконавчого провадження з Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Посилався на те, що на виконанні Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження на підставі виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова №641/11436/15-ц від 13.05.2016 р. про стягнення заборгованості. Постановою державного виконавця від 28.11.2018 року накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках у банках, в тому числі на рахунок НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк», на який за період з 01.01.2018 року по 04.03.2021 року боржник отримував тільки заробітну плату. У зв`язку з арештом коштів останній обмежений у засобах до існування, що є порушенням його прав та інтересів. Вказував, що попередньо звертався до ВДВС та просив зняти арешт із зарплатного рахунку, однак отримав відмову. Вважав, що накладення арешту на кошти боржника, отримані ним як заробітна плата, є незаконним, а відмова у його скасуванні-протиправною. Посилався на ч.3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 26.03.2021 року скаргу прийнято до провадження, витребувано копії матеріалів виконавчого провадження, відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення стягнення за виконавчим листом та залучення до участі у справі АТ КБ «ПриватБанк».

У запереченнях проти скарги представник Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), посилаючись на ст. ст. 48, 52, 56, ч.4 ст. 59, ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», зазначив, що рахунок, про який йдеться у скарзі є поточним рахунком фізичної особи, не є рахунком для зарахування заробітної плати та не має спеціального режиму використання. Вказував, що боржником рішення суду не виконано. З огляду на вказане, вважав, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Представником боржника подано заяву про розгляд скарги у відсутність скаржника та його представника, скаргу просив задовольнити.

Представник ВДВС подав клопотання про розгляд скарги у його відсутність, просив у задоволенні скарги відмовити.

Стягувач ОСОБА_3 , сповіщалась належним чином, в судове засідання не з`явилась, будь-яких клопотань не подала.

Дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження на підставі виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова №641/11436/15-ц від 13.05.2016 р. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_3 .

Постановою державного виконавця від 27.11.2018 р. накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на будь-яких розрахункових, депозитних, карткових рахунках та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 309245,49 грн.

Вказану постанову направлено на виконання в тому числі на адресу АТ КБ «ПриватБанк».

ОСОБА_1 в своїй скарзі вказує, що зазначеною постановою накладено арешт на його кошти, які знаходяться на рахунку в банку АТ КБ «ПриватБанк», а цей рахунок відкритий для отримання заробітної плати.

З матеріалів скарги вбачається, що 09.03.2021 року ОСОБА_1 в особі представника звернувся до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою щодо зняття арешту з коштів на рахунку.

22.03.2021 року Міжрайонним відділом Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовлено у знятті арешту з коштів на рахунку боржника у зв`язку з відсутністю підстав для зняття такого арешту згідно ч. 4. ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з вказаним боржник звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України.

Надаючи оцінку вимогам скаржника щодо визнання протиправним рішення начальника Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), суд зазначає наступне.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження. Відповідно до частини 1 цієї статті сторони виконавчого провадження, серед іншого, мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин 1 та 2 цієї статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином рішення начальника ВДВС приймаються у виді постанов.

З аналізу статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» слід дійти висновку, що законодавець передбачив два способи оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби:

- до суду сторонами, іншими учасниками та особами (зокрема боржником);

- до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець чи до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) і за наслідками такого звернення відповідний керівник повинен вчинити зазначені у цій статті дії.

Отже, боржник може оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби виключно до суду.

З огляду на наведене, зважаючи на те, що у вказаному вище виконавчому провадженні скаржник мав правовий статус боржника і у своїй заяві від 09.03.2021 року, поданій до ВДВС, фактично не погоджується із законністю рішень державного виконавця Золотавіна В.Ю., а саме постановою від 27.11.2018 року, то і звертатися повинен зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність вказаного виконавця, а не начальника ВДВС, за підписом якого останньому надано відповідь в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Таким чином скарга в цій частині задоволенню не підлягає

Щодо вимог боржника про скасування арешту, накладеного постановою про арешт коштів від 27.11.2018 року на рахунок НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк», відкритий на ім`я ОСОБА_1 , слід зазначити таке.

Згідно з довідкою - випискою виданою АТ КБ "ПриватБанк" від 04.03.2021 року по рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору, за період з 01.01.2018 року по 04.03.2021 року, на цю картку ОСОБА_1 отримував тільки заробітну плату від ТОВ «Вікналенд».

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частиною 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно п.1 ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

В ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» наведений перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Заробітна плата не зазначена в даній статті.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальні виплати , тощо) та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі N 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Таким чином, рахунок для отримання заробітної плати не відноситься до рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

АТ КБ "ПриватБанк", на яке нормами статті 52 Закону N 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку НОМЕР_1 виконало, тобто банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду від 03 лютого 2021 року, по справі № 756/1927/16-ц.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому доводи заявника про те, що накладення арешту на зарплатний рахунок боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 259, 261, 353, 354, 447-451ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), стягувач ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 -відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду до або через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 07.06.2021 року.

Суддя -І. В. Зелінська