Справа № 216/2146/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Джемерчук О.В., Перог Р.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

її представника - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

її представників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника третьої особи - Рассомахи С.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, третя особа - Орган опіки та піклування Центрально-Міської районної у місті ради, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини, треті особи - Орган опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до своєї дочки ОСОБА_3 про визначення місця проживання свого неповнолітнього онука - сина ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись при цьому на те, що після його народження, а саме з 01 травня 2007 року, вона одноособово виховує онука, оскільки її дочка - коли ОСОБА_7 виповнився один місяць - перевезла його до неї з його особистими речами та повідомила їй, що не має можливості опікуватись дитиною, у зв`язку з чим їй довелось залишити роботу та піти у відпустку по догляду за онуком до досягнення ним шестирічного віку, ставши на облік в Управління праці та соціального захисту населення, на якому вона перебувала з 16 травня 2007 року по 12 березня 2010 року та з 12 березня 2010 року по 12 березня 2012 року.

Таким чином, ОСОБА_7 з 01 травня 2007 року і до цього часу проживає разом з нею, будучи зареєстрованим за її місцем проживання, навчається в школі «на відмінно», отримує відзнаки за навчання, бере активну участь у гуртках, змаганнях, звідусіль характеризується лише з кращого боку.

Однак нещодавно до неї завітала її дочка ОСОБА_3 та виявила бажання забрати ОСОБА_7 до себе в м. Одесу, на що останній не погодився та благав її не віддавати його матері.

У зв`язку з такими обставинами ОСОБА_1 , посилаючись на ч. 3 ст. 161 СК України, просить суд її позов задовольнити, залишивши ОСОБА_7 проживати з нею.

ОСОБА_3 , у свою чергу, звернулась до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, який під час розгляду справи змінила та в якому просить суд відібрати її сина ОСОБА_7 від ОСОБА_1 та передати дитину їй, посилаючись при цьому на те, що, коли на час народження сина вона навчалась в Одеському обласному базовому медичному училищі, її мати ОСОБА_1 запропонувала їй допомогу по догляду за сином, оскільки з батьком дитини вона припинила стосунки та він виїхав з України, і саме за таких обставин її син почав проживати у її матері ОСОБА_1 .

Після закінчення училища вона мала намір сама доглядати сина, однак ОСОБА_3 наполягала на отриманні нею вищої освіти, тому 01 вересня 2008 року вона вступила до Одеського національного медичного університету, в якому навчалась шість років, а син залишився проживати із ОСОБА_3 на пропозицію останньої, оскільки їй довелось проживати у м. Одесі, однак вона весь цей час цікавилась життям сина та за можливості спілкувалась з ним.

Після закінчення університету вона повернулась до м. Кривого Рогу та деякий час проживала із ОСОБА_1 і своїм сином, маючи намір відселитись від останньої разом з сином, однак ОСОБА_1 їй сина не віддала.

Згодом їй запропонували роботу в м. Одесі, тому вона вирішила переїхати туди разом з сином, однак ОСОБА_1 у черговий раз їй сина не віддала.

На цей час вона проживає в м. Одесі, де працює у ТОВ «Юрія-Фарм», отримує високий заробіток та є фінансово забезпеченою людиною, має особисте житло з усіма належними умовами та має бажання, щоб син проживав разом з нею, так як має достатньо можливостей дати йому належну освіту і добробут, однак ОСОБА_1 їй у цьому перешкоджає, незаконно утримуючи її сина у себе, постійно налаштовує сина проти неї, вона зверталась до органу опіки та піклування, а також до органів поліції для вирішення цього питання, однак до бажаного їй результату це не привело, тому вона була вимушена звернутись до суду із зустрічним позовом, який просить суд задовольнити у повному обсязі.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі за підстав, у ньому викладених, при цьому ОСОБА_1 пояснила, що ніяким чином не перешкоджає своїй дочці у спілкуванні з дитиною, яка свого часу самоусунулась від її виховання, однак вона проти примусового вивезення дитини ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком-сірійцем до м. Одеси, а наділі - до Германії, так як дитина категорично заперечує проти цього та бажає продовжувати жити у м. Кривому Розі разом з нею, що, починаючи із досягнення дитиною семирічного віку, ОСОБА_3 надає матеріальну допомогу на утримання дитини та передавала їй ліки для дитини, яка перебуває на обліку у кардіолога з приводу захворювання серця, що, якби дитина сама захотіла повернутись до матері, то вона б ніяким чином їй у цьому не перешкоджала.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та її представники проти задоволення первісного позову заперечували за підстав, викладених у зустрічному позові, підтримавши зустрічний позов у повному обсязі, при цьому ОСОБА_3 пояснила, що її мати ОСОБА_1 не дає їй контактувати з дитиною та налаштовує дитину проти неї, тому дитина і не хоче проживати разом з нею, при цьому з боку представників ОСОБА_3 було зазначено, що баба дитини ОСОБА_1 не наділена правом на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, оскільки таке право наявне лише у батьків, якщо між ними виник такий спір.

Представник Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився.

Рассомаха С.А. , яка представляє Орган опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради,у судовому засіданні пояснила, що сторонам пропонувалось вирішити спір мирним шляхом, що вона особисто спілкувалась з дитиною, яка категорично проти того, щоб проживати з матір`ю та залишати м. Кривий ріг, вона вважає, що не можна забирати дитину від ОСОБА_1 , оскільки у такий спосіб зв`язок з дитиною не відновити, і це буде для дитини психологічною травмою.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , яка є сестрою її чоловіка, знає біля 30 років, що її онук та онук позивача ОСОБА_7 товаришують та спілкуються, що ОСОБА_7 не має ніякого бажання повертатись до матері, про що вона чула особисто від ОСОБА_7 , що ОСОБА_1 ніяким чином не налаштовує дитину, з якою постійно проживає з майже від дня її народження, проти матері, а навпаки - просить дитину, щоб та спілкувалась з матір`ю.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , яку вона знає біля 30 років, є її сусідкою, що дитина ОСОБА_7 , яку вона знає змалечку та з якою вона час від часу спілкується, постійно проживає із ОСОБА_1 , яка її виростила та виховала, дитина навчається у школі на «відмінно», нікуди не хоче їхати та хоче продовжувати проживати із ОСОБА_1 , про що повідомляла їй особисто.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що позивача за первісним позовом ОСОБА_1 знає більше 10 років, що вона є однокласницею його дружини та що вони дружать сім`ями, що він час від часу спілкується з дитиною, яку знає біля 10 років та яка постійно проживає із ОСОБА_1 , яка її виростила та виховала, що відповідача ОСОБА_3 за весь цей час він бачив один раз.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що працює координатором із соціальної роботи по Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, що зі сторонами знайома, що вона знає зі слів фахівця, що на дитину з боку бабусі ОСОБА_1 відбувається емоційний вплив.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 - це його дочка, що дитина весь час проживає із позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 , оскільки так склались обставини: його дочка навчалась та не могла доглядати за дитиною, що він особисто спілкувався з дитиною, яка повідомила йому, що не хоче жити з матір`ю, а чому - не пояснила, що в Одесі, де жила його дочка, не було належних умов для проживання дитини, а зараз такі умови є.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 є її подругою, яку вона знає більше 10 років, що вона бачила дитину пару разів, коли та була ще маленькою, що дитина проживала з бабусею, оскільки ОСОБА_3 навчалась та працювала в Одесі.

Також судом було заслухано неповнолітнього ОСОБА_7 , який у присутності свого законного представника ОСОБА_3 пояснив, що йому вже виповнилось 14 років, що він бажає продовжувати проживати разом зі своєю бабусею ОСОБА_1 у її житлі, в якому він також зареєстрований, що це його особисте тверде рішення, і що його до такого рішення ніхто не схиляв, що він проживає зі своєю бабусею майже 14 років, що він не хоче проживати разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка намагається примусово вивезти його з м. Кривого Рогу до себе в м. Одесу, оскільки Кривий Ріг - це його місто, в якому він виріс, тут знаходиться його школа, в якій він навчається, його вчителі, його друзі та його коло спілкування, яке він не бажає розривати.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків та пояснення неповнолітнього ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Із матеріалів справи видно та сторонами не оспорюється, що неповнолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онуком позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та сином відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 , що ОСОБА_7 з 2007 року по цей час проживає разом зі своєю бабою ОСОБА_1 , яка його утримує та виховує, а також, що ОСОБА_3 постійно надає ОСОБА_1 матеріальну допомогу на утримання дитини, батько дитини проживає за межами України.

Із предмету та підстав первісного та зустрічного позовів убачається, що предметом спору є визначення місця проживання ОСОБА_7 .

На цей час ОСОБА_7 є особою, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 3 ст. 161 СК України передбачено, що якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Тому суд не бере до уваги посилань представників ОСОБА_3 на те, що баба дитини ОСОБА_1 не наділена правом на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, оскільки воно наявне лише у батьків, між якими може виникати такий спір, зважаючи на наступне.

Право на звернення до суду за судовим захистом прав, свобод та інтересів - одне із найважливіших конституційних прав громадян.

Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Із наведеного вбачається, що право на звернення до суду за судовим захистом є специфічним за змістом та колом суб`єктів процесуальним правом, що визнається як абсолютне та необмежене. Абсолютним воно є тому, що закон не встановлює матеріально-правових підстав для звернення до суду, а необмеженим - оскільки не може бути предметом жодної угоди, а також односторонньої відмови.

Наявність у особи права на звернення до суду з`ясовується судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі залежно від передумов, закріплених у цивільному процесуальному законодавстві і не пов`язане з наявністю у такої особи права на задоволення позову.

При цьому відсутність у особи права на звернення до суду має наслідком постановлення ухвали про відмову у відкриті провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України), закриття провадження у справі (ч. 1 ст. 255 ЦПК України) або залишення заяви без розгляду (п. п. 4 та 11 ч. 1 ст. 257 ЦПК України).

У свою чергу, право на задоволення позову залежить від наявності матеріально-правових підстав.

Тому, зважаючи на вищевикладене, а також ураховуючи положення ч. ч. 1 та 2 ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, суд уважає, що баба дитини - позивач за первісним позовом ОСОБА_1 - також має право на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання свого онука ОСОБА_7 , і таке право визначається із врахуванням наявності спірних правовідносин та їхнього суб`єктного складу, передбаченого в нормах матеріального права, наявності підстав для пред`явлення позову, а також доведеності фактів матеріально-правового характеру, які свідчать про виникнення у особи відповідного суб`єктивного права.

У ст. 12 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, зазначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Як пояснив у судовому засіданні сам неповнолітній ОСОБА_7 , він бажає продовжувати проживати разом зі своєю бабою ОСОБА_1 у її житлі, в якому він також зареєстрований, що це його особисте рішення, і що його до такого рішення ніхто не схиляв, що він проживає зі своєю бабою майже 14 років та що він не хоче проживати разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 в м. Одесі, що він із самого народження проживає в м. Кривому Розі, саме в цьому місті він навчається у школі, бере участь у гуртках, змаганнях, займається спортом із шахів, у нього склалось відповідне коло спілкування, яке він не бажає розривати та певний життєвий уклад, який він не бажає змінювати.

При цьому суд не знайшов будь-яких протиріч у поясненнях ОСОБА_7 або тих чи інших факторів, які б вплинули на таке його рішення.

Більш того, як уже було зазначено раніше, відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, і таких обмежень судом також не було встановлено.

Відтак, зважаючи на все вищевикладене, вирішуючи спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд виходить з підстав та порядку для такого визначення, встановлених чинним законодавством, ураховує принцип найкращих інтересів дитини, закріплений у ст. 3 Конвенції про права дитини, думку представника органу опіки та піклування та бажання самої неповнолітньої дитини ОСОБА_7 продовжувати проживати разом зі своєю бабою, а відтак приходить до висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 .

Понесені ОСОБА_1 судові витрати підлягають стягненню на її користь із ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. 29 ЦК Українист. ст. 7, 160, 161 СК України, ст. ст. 3, 12 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 19, 23, 77, 78, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його бабою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні змінених зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. у відшкодування витрат, понесених по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через цей суд протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Попов.

Повне рішення виготовлено 07 червня 2021 року.