Справа № 202/5209/18
Провадження № 2/202/48/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, -

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

Позивач звернувся до суду із позовом за змістом якого, а також з урахуванням відповіді на відзив, письмових пояснень, просив усунути йому перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 з вказаного домоволодіння та переселення ОСОБА_5 з дитиною ОСОБА_6 , 2013 року народження, з кімнати 1-5, розміром 6,4 кв.м. у кімнату 1-4, розміром 12,7 кв.м. Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що відповідачі були зареєстровані у будинку, належному позивачу на праві власності, на прохання його дружини ОСОБА_7 , якій ОСОБА_3 приходиться сином, а ОСОБА_5 невісткою. Вказаному передувало звернення ОСОБА_7 , дружини позивача, з проханням щодо проживання відповідачів у будинку позивача. Під час проживання відповідачів у будинку, у них народилась дитина, яка була також зареєстрована у будинку. Так, відповідачами було зайнято 2 кімнати: 1-4 розміром 12,7 кв.м. та 1-5 розміром 6,4 кв.м., позивач з дружиною проживали у кімнаті 1-3 розміром 9 кв.м. В подальшому, шлюб між позивачем та ОСОБА_7 було розірвано через постійні сварки та погіршення їхніх стосунків. Колишня дружина вигнала позивача з займаної кімнати, останній почав проживати у прибудові, яка є душовою, що не призначена для проживання. На пропозиції позивача звільнити одну кімнату відповідачі не реагують, крім того почали його ображати, виганяти з дому. Додатково позивачем було вказано, що прибудова (душова) та гараж були ним побудовані самостійно. В подальшому позивач був вимушений виїхати проживати до своєї сестри (а.с. 2-5, 50-53).

Заперечуючи повністю проти задоволення позовних вимог відповідачами було подано відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, письмові пояснення за змістом яких було вказано, що позивач сам запропонував перейти їм проживати у його домоволодіння, аби вони не витрачали кошти на оренду, а за збережені кошти здійснили добудову до будинку та гараж. На сьогодні позивач проживає сам в кімнаті 1-3 площею 9,0 кв.м. та в добудованій жилій прибудові площею 10,5 кв.м., оскільки після звернення позивача до суду ОСОБА_7 (мати відповідача, дружина позивача) стала проживати разом із відповідачами в кімнатах 1-5 та 1-4. Відповідачами також було вказано, що позивач зловживає спиртними напоями, а тому переселення їх разом із донькою з кімнати 1-5, розміром 6,4 кв.м. у кімнату 1-4, розміром 12,7 кв.м. є незаконним, оскільки кімната 1-4 є прохідною. Отже, позивачем було на власний розсуд запропоновано порядок користування домоволодінням, якого відповідачі додержуються. Окрім того, відповідачами у повному обсязі сплачуються кошти за надані комунальні послуги, позивач свою частку сплачувати не бажає (а.с. 31-33, 78-79, 113, 114 ).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

21.01.2019 ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська вказану цивільну справу прийнято до провадження у зв`язку із тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_8 від здійснення правосуддя та результатами повторного авторозподілу справи.

Ухвалою суду від 04.03.2019 закрито підготовче провадження, справа призначена по суті, залучено до участі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради.

Ухвалою суду від 16.12.2019 з Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради витребувано письмовий висновок щодо розв`язання спору в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 .

Під час розгляду справи судом, заслухано позицію сторін, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

21.05.2021 ухвалено рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 /позивач є власником домоволодінням АДРЕСА_1 (далі житловий будинок), що підтверджується копією листа КМ «ДМБТІ» ДОР № 5855 від 02.05.2018, копією договору міни від 20.04.1999.

Відповідно до експлікації вказаного будинку, наявні наступні приміщення: І веранда площею 6,8 кв.м.; 1 кухня 8,2 кв.м.; 2 туалет 1,9 кв.м.; 3 житлова 9,1 кв.м.; 4 житлова 12,5 кв.м.; 5 житлова 6,5 кв.м.; 6 душова 10, 5 кв.м., а всього 55, 5 кв.м. серед яких 28,1 кв.м. житлова площа, 27,4 кв.м. допоміжна. Крім того, наявна інформація щодо самочинного збудованих об`єктів, а саме: А1-1 прибудова площею 10,5 кв.м. (2007 рік побудови), Е - гараж (2011 рік побудови), що підтверджується копією технічного паспорту.

У відповідності до копії довідки № 029708 про склад сім`ї/зареєстрованих у житловому приміщенні, встановлено, що у житловому будинку, станом на 07.05.2018, зареєстровані позивач, ОСОБА_7 (дружина), ОСОБА_5 (невістка) та ОСОБА_6 (онука).

Згідно акту про проживання від 03.06.2019, складеного та підписаного сусідами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 проживають у суміжних кімнатах 1-4 та 1-5, ОСОБА_1 проживає у кімнаті 1-3.

Згідно листа Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 04 від 03.01.2020, останні не мають підстав для розгляду питання усунення перешкод у користуванні домоволодінням.

У відповідності до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 19.07.2017 шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 зареєстрований 30.12.2000 Індустріальним районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 924, розірвано. Рішення набрало чинності у відповідності до постанови Верховного Суду 10.10.2018 (справа № 202/1071/17-ц, провадження №61-32487 св18). Рішенням суду було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2013 року.

ІV. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На підтвердження обставин, викладених позивачем, щодо створення відповідачами умов неможливих для співжиття (постійних образ, примушування позивача покинути будинок, викрадення документів і т.д.), останнім було надано висновок № 30388 від 16.12.2017 ДОП СП Індустріального ВП ДВП ст. лейтенанта Кириченка С.А. та висновок № 7075 від 27.03.2018 ДОП СП Індустріального ВП ДВП ст. лейтенанта Середи Є.В.

За змістом вказаних документів, факти заявлені ОСОБА_12 щодо конфлікту з квартирантами та тим, що дружина заявника забрала правовстановлюючі документи, підтверджені не були, а тому вказані вище докази підлягають відхиленню, інших доказів на підтвердження відповідних обставин позивачем суду надані не були.

Також, судом відхиляються докази надані зі сторони відповідачів, а саме витяг з банківської карти КБ «Приватбанк», який на думку відповідачів має підтверджувати оплату платежів за всі надані комунальні послуги у житловому будинку за місцем їх реєстрації.

Однак, такий доказ судом відхиляється з огляду на відсутність у вказаному документі інформації, що відповідні оплати були проведені саме за комунальні послуги надані за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того, суду не надано квитанції про оплату комунальних послуг, а відтак не доведено, що відповідні оплати були здійснені у повному обсязі, тобто за всі надані комунальні послуги, як зазначають відповідачі.

V. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, судом було встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, за згодою якого та на прохання дружини позивача ОСОБА_7 , у вказаному житловому будинку почали проживати відповідачі, а саме: ОСОБА_3 , який приходився позивачу пасинком та ОСОБА_5 невістка, у яких, під час проживання у житловому будинку народилась донька. В подальшому ОСОБА_5 (невістка) та ОСОБА_6 (онука) були зареєстровані за адресою фактичного проживання. В подальшому, шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 було розірвано.

Так, аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Так, право користування житловою площею - сервітут було встановлено тимчасово для відповідача ОСОБА_3 на період перебування у шлюбі позивача разом із матір`ю відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 .

На час ухвалення рішення суду сторони спільним побутом не пов`язані, позивач фактично проживає за іншою адресою, шлюбні відносини з ОСОБА_7 , яка є матір`ю та свекрухою відповідачів, припинені.

Таким чином, право на користування чужим майном ОСОБА_3 підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України та частини другої статті 406 ЦК України, у зв`язку із чим вимога позивача про усунення йому перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_3 з вказаного володіння підлягає задоволенню.

Вимога позивача про переселення ОСОБА_5 з дитиною ОСОБА_6 , 2013 року народження, з кімнати 1-5, розміром 6,4 кв.м. у кімнату 1-4, розміром 12,7 кв.м. також підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За своєю правовою природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів.

Об`єктом даного сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення визначеною власником житлової площею.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Так, станом на момент реєстрації і початку спільного проживання відповідачі вважались членами сім`ї позивача, через перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_7 .

Абзацом 2 ч. 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право займати житлове приміщення, яке визначається його власником.

У відповідності до вказаної норми позивачем було визначено/надано дозвіл на користування певними приміщеннями його будинку.

Однак, на момент ухвалення даного рішення між сторонами відсутні сімейні стосунки, спільний побут, між сторонами склались конфліктні відносини, позивач фактично проживає за іншою адресою.

Таким чином, підставою для користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житловим будинком позивача є лише його волевиявлення, при цьому таке право користування може бути припинене у відповідності до ст. 406 ЦК України.

Враховуючи, що позивач не порушував питання про припинення права користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житловим будинком, просив суд лише визначити інше житлове приміщення для їхнього проживання, суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню.

При цьому суд звертає увагу, що Верховний суд у своїй постанові від 15.05.2019 у справі № 521/16883/16-ц провадження № 61-6414св18 погодився із висновками судів щодо виселення відповідача та її неповнолітніх дітей, оскільки відповідач та її неповнолітні діти не є членами сім`ї позивача та користувалися спірним будинком тимчасово на період знаходження у шлюбі та проживання відповідача з чоловіком/братом позивача, а тому припинення спільного проживання з чоловіком припиняє право користування житлом відповідача та її неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради (49081, м. Дніпро, просп. Слобожанський, 8) про усунення перешкод у користуванні домоволодінням.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з вказаного домоволодіння.

Переселити ОСОБА_5 з дитиною ОСОБА_6 , 2013 року народження, з кімнати 1-5, розміром 6,4 кв.м. у кімнату 1-4, розміром 12,7 кв.м. у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 352, 40 грн. з кожного.

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2021 року.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.О. Кухтін