Номер провадження: 22-ц/813/5463/21
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді - Гірняк Л.А.,

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Відповідачки - ОСОБА_1 ,

Представника третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року у справі за позовною заявою Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, що діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , треті особи: Одеська місцева прокуратура №1, Служба у справах дітей Одеської міської ради, КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, КУ «Центр соціально-психічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовної заяви:

23 червня 2020 року Представник позивача Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо них; стягнення на них аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що Відповідачка веде асоціальний спосіб життя, не приділяє уваги вихованню та утриманню дітей, зловживає алкогольними та наркотичними речовинами. Вказує, що для дітей створені незадовільні умови щодо мешкання, розвитку та виховання.

За місцем їх проживання збираються сторонні особи, які вчиняють сварки та бійки, систематично зловживають наркотично-алкогольними речовинами. Діти холодні, голодні та брудні.

12.06.2020 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідкладно направлена службою у справах дітей Одеської міської ради до Комунальної установи «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» (лист КУ «ЦСПРД від 15.06.2020р. №376).

12.06.2020 року малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , невідкладно направлена службою у справах дітей Одеської міської ради до Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради». Відповідно до первинного огляду педіатра встановлено, що дитина брудна, одяг з неприємним запахом.

02.09.2020 року до Київського районного суду надійшов відзив на позовну заяву від Відповідачки ОСОБА_1 , в якому вона заперечує проти задоволення позовної заяви.

Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради,, треті особи: Одеська місцева прокуратура № 1, КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, КУ «Центр соціально-психічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» у судове засідання не з`явились.

В силу ч.2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Короткий зміст рішення першої інстанції:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року у задоволення позовних вимог Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, що діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , - відмовлено.

Короткий зміст апеляційної скарги:

Не погоджуючись з вказаним рішенням КРА ОМР, як орган опіки та піклування, подала до суду апеляційну скаргу, у якій просить суд рішення першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов КРА ОМР, як органу опіки та піклування.

21.01.2021 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Служби у справах дітей Одеської міської ради, у якому служба просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги КРА ОМР, як органу опіки та піклування, - задовольнити в повному обсязі.

До суду надійшла заява від представника КРА ОМР, як органу опіки та піклування, з проханням слухати справу за їх відсутністю у зв`язку з неможливістю прийняти участь у справі особисто.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Апелянт зазначила, що під час обстеження квартири АДРЕСА_1 , у матері - ОСОБА_1 , були зафіксовані візуальні ознаки дії алкогольних та психоактивних речовин. Під час зазначеного обстеження її поведінка була небезпечною (напади агресії, бійки). Зазначається, що помешкання не пристосоване для проживання дітей, перебуває в антисанітарному стані. Продуктів харчування не має.

КРА ОМР, як орган опіки та піклування, посилається на лист Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.06.2020 року №37-4729, в якому повідомлено, що гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_5 (співмешканець) знаходяться під діями психотропних речовин та в алкогольному стані, у зв`язку з чим не контролюють свою поведінку.

Апелянт посилається на письмову заяву сусідів Відповідачки - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , в якій вони повідомляють, що мати дітей зі своїм співмешканцем систематично зловживають наркотично-алкогольними речовинами, кричать, сваряться. В заяві зазначено, що діти холодні, голодні та брудні.

Апелянтом також наголошується на суперечності висновків суду в мотивувальній та резолютивній частині рішення першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу служба у справах дітей Одеської міської ради наводить аналогічні доводи та підтримує прохання апелянта скасувати рішення суду першої інстанції.

Зокрема зазначає, що відповідно до первинного огляду педіатра, ОСОБА_4 , 2020 року народження, - неспокійна, голову не тримає, не повзає, не перевертається, тремор.

Малолітня ОСОБА_3 , 2010 року народження, за період перебування в КУ «Центр соціально-психічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», демонструє обмежений кругозір, недостатність загального соціального досвіду.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказами Служби у справах дітей Одеської міської ради №72 та 73 від 28.05.2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах.

12.06.2020 року Службою у справах дітей Одеської міської ради подано клопотання до Голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради про невідкладне відібрання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від батьків з позбавленням її батьківських прав.

15.06.2020 року КУ «Центр соціально-психічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» повідомив службу у справах дітей Одеської міської ради про доставлення 12.06.2020 року до них ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.06.2020 року від КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло повідомлення про знаходження з 12.06.2020 року у їхньому закладі малолітньої ОСОБА_4 .

Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, надала до суду висновок за № 1338/01-11 від 22 червня 2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітніх: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, що діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Щодо позбавлення батьківських прав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і що судом не встановлено свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказує, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

-не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

-ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

-жорстоко поводяться з дитиною;

-є хронічними алкоголіками або наркоманами;

-вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

-засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Будучи крайнім заходом впливу, позбавлення батьківських прав повинно застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши батьків про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

ЄСПЛ наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

В рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Також рішення по справі «Савіни проти України» встановлює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року, пункт 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».

Практика ЄСПЛ свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

КРА ОМР, як орган опіки та піклування, не погоджується з посиланням суду першої інстанції на норми Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року з огляду на результати обстеження місця проживання відповідачки ( АДРЕСА_1 ). Вказує, що під час огляду було встановлено, у ОСОБА_1 візуальні ознаки алкогольних та психоактивних речовин, візуальні ознаки насильства, вона проявляє напади агресії. Приміщення, де утримуються діти, не пристосоване для проживання дітей, перебуває в антисанітарному стані. Умови проживання дітей є такими, що загрожують їх життю та здоров`ю.

З таким висновком органу опіки та піклування неможливо погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до відповідей на запит від КНП «Одеський обласний медичний центр психологічного здоров`я» №165 від 14.08.2020 року, КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради № 725 від 03.08.2020 року, вбачається, що мати малолітніх ОСОБА_1 , 1990 року народження, не знаходяться на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога, інших лікарів-спеціалістів та лікарів.

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1628, стан ОСОБА_3 при надходженні задовільний, скарг немає.

Характеристика вихованки КУ «ЦСПРД ОМР» відносно ОСОБА_3 вказує на те, що дитина кожен день спілкується по телефону. Мати пообіцяла змінити спосіб життя, тому дівчинка сподівається на покращення відносин з мамою та хоче повернутись додому.

Відповідно до довідки №725 від 21.12.2020 року КУ «ЦСПРД ОМР», 27.11.2020 року мати, ОСОБА_1 , приходила відвідати малолітню дитину, приносила солодощі і фрукти.

Щодо доводів апелянта стосовно невідповідностей мотивувальної та резулятивної частин рішення першої інстанції, необхідно зазначити наступне.

Як в мотивувальній, так і в резулятивній частин рішення Київського районного суду м. Одеси прослідковується єдність висновків стосовно відмови у задоволенні вимог позовної заяви, наявність технічної помилки не може бути підставою для скасування рішення суду.

Судом першої інстанції правильно взято до уваги пояснення свідків зі сторони відповідачки, які у судовому засіданні вказали, що вона працює, повністю забезпечує дітей усім необхідним, піклується про них, діти здорові, мають охайний вигляд.

Відповідачка подавала відзив на позовну заяву, була присутня на судовому засіданні та просила залишити рішення першої інстанції без змін, бажає змінити своє ставлення до дітей.

Отже, суд першої інстанції прийшов правильного висновку стосовно того, що ОСОБА_1 проявляє інтерес до дітей, умови проживання поступово змінюють та має на меті їх забезпечити всім необхідним.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що у випадку, що позбавлення відповідачки батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не буде відповідти інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про це влучно висловився ЄСПЛ у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів. Наявні в матеріалах цивільної справи докази не можуть бути достатніми для обґрунтованості висновку про свідоме та умисне її ухилення від виховання дітей.

Судова колегія погоджується з судженням першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , та в цій частині залишає без змін, визнає рішення законним та обґрунтованим.

Щодо стягнення аліментів:

Відмовляючи в стягненні аліментів, районний суд виходив з того, що стягнення аліментів є похідним від позбавлення батьківських прав.

З таким висновком суду першої інстанції неможливо погодитись.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 12.06.2020 року перебуває у КУ «Центр соціально-психічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» на утриманні держави.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , з 12.06.2020 року перебуває у КУ «Центр соціально-психічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області».

За правилами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитиней до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

3rідно ст. 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі (далі - заклад), функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 СК України, встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати.

Згідно ч. 2 ст. 248 СК України, влаштування дитини до закладу не припиняє права дитини на аліменти, пенсії, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 193 СК України зазначає, що влаштування дитини до закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На особистий рахунок дитини перераховуються також державні пенсії, інші види допомоги та відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

В свою чергу, ст. 179 СК України встановлює, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч.2. ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Встановивши, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., перебувають на повному утриманні держави, мати зобов`язана їх утримувати, а тому, висновок суду першої інстанції щодо відмови в стягненні аліментів є помилковим.

Враховуючи матеріальне становище матері ОСОБА_1 , судова колегія вважає за можливе стягнути з відповідачки аліменти у розмірі по 1/6 заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права в частині відмови в стягненні аліментів, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року скасувати в частині відмови в стягненні аліментів та прийняти в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (інд. НОМЕР_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 ; фактично проживає АДРЕСА_1 ) на користь спеціального дитячого державного закладу, в якому перебувають діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на їх утримання у розмірі по 1/6 частині на кожну дитину з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на динину відповідного віку з 23.06.2020 року та до досягнення їх повноліття.

Попередити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, контроль за виконанням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 своїх батьківських обов`язків, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року в частині відмови в позбавлені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав, запишите без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави судовий збір у розмірі 287,76грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда

О.С. Комлева