Справа № 523/3815/21
Провадження №2/523/2994/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"02" червня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Скоріної М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/2994/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 24.12.2020 року позивач придбав у гр. ОСОБА_3 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу продажу від 24.12.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.А. Дана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238711199 від 24.12.2020 року.

Позивач зазначає, що вказаній квартирі залишилася зареєстрована відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою колишнього власника квартири ОСОБА_3 . Відповідач є громадянкою Канади та постійно проживає на її території.

Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження даним житловим приміщенням, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу, просить суд винести рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 25.03.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечу, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності та відповідності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.12.2020 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.А. в реєстрі за номером № 2935 ОСОБА_1 придбав у гр. ОСОБА_3 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238711199 від 24.12.2020 року.

Судом встановлено, що у вказаній квартирі після укладення Договору купівлі продажу залишилася зареєстрованою відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою колишнього власника квартири ОСОБА_3 .

Окрім того, із наявних в матеріалах справи відповідях на судовий запит за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Одеській області № 5/566 від 12.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.10.2004 року є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є громадянкою Канади, куди виїхала на постійне місце проживання. Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями паспорту гр. Канади № НОМЕР_1 від 19.04.2004 року, № GG972216 від 12.05.2014 року, тимчасовою посвідкою про постійне проживання Серії НОМЕР_2 та водійським посвідчення, виданим державою Канада № НОМЕР_3 від 41.05.2019 року.

Окрім того, з наявною в матеріалах справи копії акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 за не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 01.01.2019 року по теперішній час.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, судом встановлено, що факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за за адресою: АДРЕСА_2 порушує права ОСОБА_1 як законного власника свого майна щодо користування та розпорядження вказаною житловою квартирою.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 263, 265, 273, 279, ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Повний текст рішення складено 02 червня 2021 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер