Справа № 202/911/21
Провадження № 4-с/202/13/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

17 травня 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

за участю секретаря: Голобородько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , стягувач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», заінтересована особа: головний державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коломоєць К.В. на дії державного виконавця та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 зі скаргою, яка в подальшому була уточнена, в якій просить визнати постанову головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коломоєць К.В. від 14 січня 2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП 64067174, постанову про арешт майна боржника від 27.10.2016 року та постанову про арешт коштів боржника від 27.10.2016 року по примусову виконанню виконавчого листа №202/7849/15-ц від 27.10.2016 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська неправомірними; зобов`язати Головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коломоєць К.В. скасувати постанову від 14 січня 2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП 64067174, постанову про арешт майна боржника від 27.10.2016 року та постанову про арешт коштів боржника від 27.10.2016 року з примусового виконання виконавчого листа №202/7849/15-ц від 27.10.2016 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська;

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що виконавчий лист стягувачем акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк»пред`явлено до виконання з пропуском встановленого законом строку, у зв`язку із чим у державного виконавця не було правових підстав для відкриття виконавчого провадження та винесення постанов про арешт майна боржника та арешт коштів боржника.

Представником акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» було надано відзив на скаргу в якому зазначено, що виконавчий документ було пред`явлено в строки, що встановлені чинним законодавством. Наголошували, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №202/7849/15-ц було відкрито 31.08.2017 року та повернуто стягувачу 13.12.2019 року, про що є відмітка у виконавчому листі, а тому строк пред`явлення виконавчого листа було перервано та стягувач звернувся до виконавчої служби повторно в строки, передбачені законодавством.

ОСОБА_1 надав заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу підтримав та просив задовольнити.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та головний державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коломоєць К.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст. 74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Reports 1997II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002III, та рішення від 06 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно матеріалів справи в провадженні Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 64067174 з примусового виконання виконавчого листа № 202/7849/15-ц, виданого 27.10.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в загальному розмірі 3 381 долар США (три тисячі триста вісімдесят один) 03 центи, з яких: 2356,40 доларів США заборгованість за кредитом; 147,17 доларів США заборгованість за процентами; 34,61 доларів США заборгованість з комісії за користування кредитом; 842,85 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

На момент видачі виконавчого листа діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції від 19.10.2016) (далі - Закон №606-XIV).

Статтею 22 Закону №606-XIV було передбачено, що виконавчі документи може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

На день винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, тобто станом на 13.12.2019 року, вже діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

В пункті 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 року визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

В частині 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року визначено підстави, за яких строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, а саме: у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За приписами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

З огляду на зазначені вище норми права, слід дійти висновку, що виконавчий лист може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років, тобто з 13.12.2019 року до 13.12.2022 рік, а із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач звернувся 08.01.2021 року, тобто в межах строку, визначеного діючим законодавством.

Отже, строк, після його переривання, для пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідно, дії державного виконавця у виконавчому провадженні були законними та правомірними, а відтак подана скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», заінтересована особа: головний державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коломоєць К.В. на дії державного виконавця та скасування постанов - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали складено 24.05.2021 року.

Суддя Г.В. Бєсєда