Провадження № 22-ц/824/1153/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києві від 29 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про розірвання договору, стягнення грошових коштів та процентів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив розірвати договір SAMDN1593 від 22 квітня 2009 року, укладений між ним та АТКБ «ПриватБанк», стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 347 000 грн. та проценти за користування банківським вкладом у розмірі 372 820 грн. 58 коп. за період з 01 березня 2014 року по 25 жовтня 2019 року.

Обґрунтовував позов тим, що 22 квітня 2009 року між ним та АТКБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу, з урахуванням поповнень сума вкладу за яким становила 347 000, 00 грн., однак з березня 2014 року він втратив доступ до своїх вкладів, банк припинив нарахування та виплату йому процентів та добровільно повертати вклад банк відмовляється, через що він змушений звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києві від 29 липня 2020 року позов задоволено, розірвано договір №SAMDN1593 від 22 квітня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та АТКБ «ПриватБанк», стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 347 000, 00 грн. та проценти за користування банківським вкладом у розмірі 372 820, 58 грн. за період з 01 березня 2014 року по 25 жовтня 2019 року, а також 7199, 00 грн. судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язанням банку щодо виплати коштів за договором банківського вкладу № SAMDN1593 від 22 квітня 2009 року, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань за цим договором банківського вкладу, а новим боржником є ТОВ «ФК «Фінілон», через що, на його думку, підстави для задоволення позову відсутні.

У свою чергу, ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення з відповідача коштів за договором банківського вкладу від 22 квітня 2009 року, укладеного між сторонами, з огляду на переведення цього боргу на користь на користь ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки ОСОБА_1 не давав своєї згоди на заміну сторони у зобов`язані з АТКБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», будь-яких угод про це не підписував, з редакцією Умов і правил надання банківських послуг в банку, на яку посилається відповідач, не ознайомлювався, крім того судовими рішеннями в іншій справі встановлено преюдиційний факт нікчемності договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року в цілому, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли договірні зобов`язання за договором банківського вкладу від 22 квітня 2009 року року №SAMDN1593, факт укладення якого та внесення позивачем грошових коштів підтверджені належними доказами, проте банк зобов`язання з повернення коштів позивачу на його вимогу не виконав, що призвело до порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило позивача, як заінтересовану сторону, того, на що він розраховував при укладенні договору, а тому мають місце підстави для розірвання зазначеного депозитного договору, а також стягнення з банку на користь позивача грошових коштів за депозитних вкладом та процентів за користування ним за період з 01 березня 2014 року по 25 жовтня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN1593 (вклад «Депозит VIP»), відповідно до умов якого сума вкладу становить 100 000, 00 грн., вклад оформлюється на строк 12 місяців, процента ставка 18,5% річних, яка у подальшому була збільшена до 19 % річних.

Відповідно до пункту 2 договору нарахування процентів по вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошових коштів до банку, та здійснюється за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів в році за процентною ставкою, яка вказана в таблиці 1. Виплата суми нарахованих процентів здійснюється банком в строки, визначені періодом нарахування відсотків. День повернення вкладу в період нарахування процентів не включається.

Відповідно до пункту 3 договору клієнт має право на протязі строку вкладу здійснювати поповнення вкладу.

Відповідно до пункту 3 договору у разі, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявить банку про повернення вкладу, дійсний договір вважається автоматично подовженим ще на один строк, визначений в таблиці 1 даного договору. Строк вкладу подовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При цьому облік нового строку вкладу починається з дня наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Під час подовження строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для подовжених депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу без оформлення додаткових угод до цього договору. Проценти за черговий строк вкладу нараховуються на суму вкладу. Наступне подовження строку вкладу здійснюється в тому же порядку. З урахуванням особливостей програмного забезпечення банку, під час подовження строку вкладу банк має право змінити номер вкладного рахунку без укладання додаткової угоди до даного, договору. При цьому новий номер рахунку відображається у виписці до вкладу.

З довідки Кримського регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк» № 13279882 від 22 травня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 22 травня 2014 року має в АТ КБ «ПриватБанк» рахунок «Депозит VIP», оформлений 22 квітня 2009 року, сума коштів на рахунку 398 426, 63 грн.

Як зазначає позивач, сума вкладу з урахуванням поповнень становить 347 000, 00 грн.

21 жовтня 2019 року позивач звернувся письмовою з заявою до банку з вимогами розірвати договір № SAMDN1593 та повернути вклад разом з нарахованими відсотками.

На підтвердження укладення з відповідачем договору банківського вкладу, позивач надав: договір вкладу № SAMDN1593 від 22 квітня 2009 року, угода про використання аналогу власноручного підпису на договорах та угодах від 22 квітня 2009 року, додаткова угода № 1 від 22 квітня 2009 року, довідка від № травня 2014 року, додаткова угода від 01 вересня 2010 року, додаткова угода від 26 листопада 2010 року, квитанція від 22 квітня 2009 року, квитанція від 06 січня 2010 року та від 29 березня 2010 року, квитанція від 17 травня 2010 року, квитанція від 23 квітня 2010 року та від 10 серпня 2010 року, оформлені відповідно до Інструкцій про касові операції в банках України та Інструкції про ведення касових операцій банками України.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, дослідивши та надавши правову оцінку всім наданим сторонами доказам, обґрунтовано виходив з того, що банк зобов`язаний повернути вкладнику суму депозитного вкладу, внесеного ним згідно з умовами договору, а відмова від такого повернення є неправомірною, тому позовні вимоги про стягнення суми вкладу та відсотків є обґрунтованими, при цьому АТКБ «ПриватБанк» сам розмір заборгованості не спростовує та не заперечує, доводів щодо неправильності розрахунків не заявляв.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, з посиланням на те, що 17 листопада 2014 року товариство уклало договір з ТОВ ФК «Фінілон», відповідно до якого останнє стало боржником за спірними договорами банківських вкладів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки банк, всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 надав згоду на переведення цього боргу на ТОВ ФК «Фінілон».

Посилання апелянта на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки ОСОБА_1 виявив мовчазну згоду на переведення боргу і не надав щодо цього жодних заперечень, колегія суддів також відхиляє, оскільки суперечать статті 520 ЦК України, відповідно до якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постанові № 61-14093св20 від 20 січня 2021 року.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києві від 29 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: