Справа № 234/3357/21
Провадження № 2/234/2325/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Данелюк О.М.

при секретарі судового засідання Троянчук Т.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції в м. Краматорськ цивільну справу № 234/3357/21 за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Із позову вбачається, що 14 січня 2014 р. між позивачем ОСОБА_1 , та його колишньою дружиною ОСОБА_6 (наразі змінила прізвище на ОСОБА_7 ), з однієї сторони, та покупцем - ОСОБА_3 , який є батьком позивача з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1-34. Даний Договір було укладено зі згоди колишньої дружини відповідача ОСОБА_3 та матері позивача ОСОБА_4 . Вказана квартира до цього належала позивачу та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності (тобто по 1/2 кожному) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2009 р. державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4167. Продаж квартири за оспорюваним договором було вчинено за 54915,00 гривень, про що вказано у тексті самого договору, та яка відповідає сумі ринкової вартості, визначеної ТОВ «Промексперт» у висновку про вартість майна від 28.10.2013 року. Однак, оспорюваний договір в частині купівлі-продажу частки квартири позивача є фіктивним, зважаючи на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Однак, фактично зобов`язання за договором було виконано частково, а саме частка позивача та ОСОБА_5 були передані ОСОБА_3 , а грошові кошти за договором були отримані лише колишньою дружиною - ОСОБА_5 . Тобто позивачем не було отримано належну йому частину грошових коштів у сумі 27457,50 грн. Квартира залишилась у володінні позивача разом із відповідачем ОСОБА_3 , оскільки наразі він проживає у цій квартирі разом із останнім. Метою договору було вирішення питання щодо можливих майбутніх вимог ОСОБА_5 у випадку поділу квартири, оскільки із останньою він розірвав шлюб ще у 2012 році (тобто, до укладення договору) на підставі рішення Краматорського міського суду від 09.04.2012 року та у них є спільна дитина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, переписавши квартиру на батька ( ОСОБА_3 ), позивач таким чином бажав уникнути майнових спорів із колишньою дружиною ( ОСОБА_5 ). Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

При укладенні договору, позивач та батько, ОСОБА_3 , не мали реального наміру здійснювати купівлю-продаж його 1/2 частки квартири, а передача самої квартири від позивача та його колишньої дружини до батька ( ОСОБА_3 ) була формальною, направленою на перехід права власності від позивача та дружини до позивача та його батька.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, купівля-продаж частки квартири позивача за договором була фіктивною, оскільки не була направлена на реальний перехід права власності до відповідача - ОСОБА_3 . Вказані доводи можуть бути підтверджені всіма сторонами договору, оскільки інших свідків купівлі-продажу не було.

Отже, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який посвідчено 14.01.2014 р. державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1-34, є недійсним в частині продажу 1/2 частки цієї квартири, яка належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2009 р. державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4167, через його фіктивність.

Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 , який посвідчено 14.01.2014 р. державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1-34, в частині продажу 1/2 частки цієї квартири, яка належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2009 р. державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4167, через фіктивність цієї частини правочину.

Ухвалою Краматорського міського суду від 29.03.2021 року, провадження по справі відкрито та призначене підготовче судове засідання на 15 квітня 2021 року об 09.00 год.

08.04.2021 року, від відповідача по справі, ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позову, в якій останній вказав, що підтверджує той факт, що 14.01.2014 року, ним було фіктивно придбано у сина та його колишньої дружини, квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ., оскільки тоді вони перебували у конфліктній ситуації і вирішили уникнути спорів щодо поділу цієї квартири.

17.05.2021 року на адресу суду від третьої особи ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення з яких вбачається, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 - про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - ОСОБА_4 вважає незаконними та необґрунтованими, такими, що порушують вимоги ст.41 Конституції України, ст.ст.13, 203, 215, 321, 368 ЦК України, ст.ст.12, 76-81 ЦПК України.

Третя особа - та ОСОБА_3 - відповідач - в період з 26 жовтня 1963 року по 18 березня 2015 року перебували в офіційно оформленому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Від спільного життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають двох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - який є відповідачем. Під час шлюбу та за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали квартиру АДРЕСА_2 , яка відповідно до вимог ст.60 Сімейного кодексу України, частини 3 ст.368 Цивільного кодексу України належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Хоча шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був офіційно розірваний 18 березня 2015 року, сімейні відносини вони фактично не припиняли, мали спільний бюджет та спільно вели господарство, продовжували проживати однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22 лютого 1994 року, зареєстрованого 02 березня 1994 року у Сєвєродонецькому міському бюро технічної інвентаризації у Реєстровій книзі №249 за реєстровим №249. Розірвання шлюбу відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 носило суто формальний характер. Восени 2018 року стан здоров`я ОСОБА_3 та третьої особи- ОСОБА_4 значно погіршився, через що виникла необхідність у їх сторонньому догляді та допомозі, яку стала надавати ОСОБА_10 - донька ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У січні 2019 року третя особа ОСОБА_4 саме через потребу у сторонній допомозі у побуті переїхала до своєї доньки ОСОБА_10 та мешкає за адресою: АДРЕСА_5 . Догляд за ОСОБА_3 - відповідачем - з січня 2019 року здійснює ОСОБА_1 - позивач. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільно проживають у квартирі АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_3 через хворобливий стан здоров`я та похилий вік знаходиться у залежному від позивача ОСОБА_1 становищі, а тому визнає будь-які висунуті до нього ОСОБА_1 вимоги, якщо взагалі буде повідомлений про існування даної цивільної справи. До січня 2019 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтримували добрі родинні стосунки, які зіпсувалися між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 саме через вимогу здійснення догляду за ОСОБА_3 , яку ОСОБА_4 через хворобливий стан свого здоров`я здійснювати самостійно не могла. Позивач ОСОБА_1 в телефонній розмові став погрожувати ОСОБА_4 позбавити її права власності на частину квартири АДРЕСА_4 . Третя особа ОСОБА_4 заперечує проти визнання договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 , посвідченого 14.01.2014 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. реєстровий № 1-34, номер запису про право власності: 4238782 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині продажу 1/2 частини цієї квартири, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підписали нотаріально посвідчений оспорюваний договір, у п.п.2.1 та 2.2 якого чітко зазначено, що продавці отримали гроші за продаж спірної квартири, та розрахунок з ними проведений у повному обсязі. Зазначена обставина є доведеною вказаним нотаріально посвідченим договором та не спростована жодним належним та допустимим доказом.

Квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2014 року, посвідченого нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Краматорського міського нотаріального округу, реєстровий № 1-34, номер запису про право власності: 4238782 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Третя особа ОСОБА_4 вважає, що вказаний договір купівлі-продажу від 14.01.2014 року відповідає вимогам закону та є дійсним.

Позивач ОСОБА_1 не визнає права власності третьої особи ОСОБА_4 на спірну квартиру, оскільки звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.01.2014 року, на укладення якого ОСОБА_4 надавала нотаріально посвідчену згоду. Саме з метою зменшити розмір частки ОСОБА_4 у праві власності на спірну квартиру позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (свого хворого батька) у заявленій редакції та визначив процесуальний статус ОСОБА_4 як третьої особи, а не як відповідача з певним обсягом прав, наданих процесуальним законодавством. Просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Подав заяву, якою позов визнав та просив його задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_11 в судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялася судом належним чином.

Суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та третьої особи.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період з 26 жовтня 1963 року по 18 березня 2015 року перебували в офіційно оформленому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

Від спільного життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають двох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали кв. АДРЕСА_2 .

Шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірваний 18 березня 2015 року.

Згідно з вимогами ст.ст.12, 76-81 ЦПК України кожна сторона має обов`язок довести свої позовні вимоги або заперечення належними та допустимими доказами.

Між сторонами укладено договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 , посвідченого 14.01.2014 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. реєстровий № 1-34, номер запису про право власності: 4238782 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.п.2.1 та 2.2 договору зазначено, що продавці отримали гроші за продаж спірної квартири, та розрахунок з ними проведений у повному обсязі.

У пункті 4.6. Договору зазначено: «Прийняття Покупцем від Продавців ключів від квартири свідчить про те, що передача речі відбулась. В присутності нотаріуса Продавці передав Покупцю ключі. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири Покупцю».

Зазначена умова договору, власноруч підписаного позивачем ОСОБА_1 спростовує твердження позивача про фіктивність укладеного правочину в 1/2 частині.

Твердження щодо формального характеру зазначеної умови не підтверджена належними доказами.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9: «Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний».

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що під час укладання даного договору не був здійснений розрахунок за квартиру.

Дані вимоги підтверджуються лише поясненнями позивача та відповідача у справі.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Так, стороною позивача не надано докази фіктивності спірного договору купівлі-продажу від 14.01.2014 року.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 рік), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Вирішуючи даний спір, суд має встановити три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав. При внесенні записів до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав, що здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав, а також поновлює записи про речові права на нерухоме майно, що існували до проведення державної реєстрації прав.

Вказаним майном позивач розпоряджався особисто, а не за дорученням, був у нотаріуса, сам підписував і укладала договір.

В даному випадку, суд критично ставиться до тверджень позивача та пояснень відповідача щодо неотримання коштів, оскільки вони суперечать даним, що містяться у оскаржуваному договорі, а саме у п.п 2.1 та 2.2, зміст якого викладений вище.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу квартири від 14.01.2014 року відбувався на законних підставах, а також те, що з договору купівлі-продажу квартири вбачається, що сторонами проведено взаєморозрахунок за дану квартиру до укладання даного правочину, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який посвідчено 14.01.2014 р. державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1-34, в частині продажу 1/2 частки квартири - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення ухвалене й надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Повний текст рішення складено 01.12.2021 року.

Суддя Краматорського міського суду О. М. Данелюк