13.05.2021 року м.Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Єпішина Ю.М.,
секретар Сауляк Я.О.,
за участі позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Суворвоської районної ум. Херсоні ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні про оспорювання батьківства,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батьківство позивача з актового запису за № 342 від 09 серпня 2011 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні.
В обґрунтування позову зазначив, що з 16 червня 2005 року до 20 листопада 2012 року ОСОБА_1 , перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , у якому була народжена дитина - ОСОБА_3 . Життя з відповідачем не склалося, шлюб між сторонами розірвано. Позивач вважав ОСОБА_3 своїм біологічним сином, після розлучення сплачує аліменти на його утримання, від знайомого дізнався що біологічним батьком ОСОБА_5 є інша людина, а не позивач. Вважає, що син ОСОБА_5 зовні не схожий з ним, тому змушений звернутися до суду з позовом про оспорювання батьківства.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач до суду не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без їх участі.
Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Херсонської області Дорошинською В.Е., від 07.07.2017 року по справі відкрито провадження.
Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Херсонської області Дорошинською В.Е., від 23.01.2018 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу.
Ухвалою від 12.11.2018 року поновлено провадження, у звязку з неприбуттям обох сторін до експертної установи.
Відповідно до розпорядження Херсонського міського суду Херсонської області №01-09/1639/19 від 21.06.2019 року суддя Дорошинська В.Е., не може продовжувати розгляд справи.
21.06.2019 року відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа надійшла в провадження судді Єпішина Ю.М., яка отримана суддею 24.06.2019 року
Ухвалою від 01.07.2019 року справу прийнято до провадження та призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою від 02.04.2020 року призначено судово-генетичну експертизу.
Ухвалою від 05.08.2020 року відновлено провадження у справі, у звязку з надходженням повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи, у звязку з неприбуттям відповідача та дитини до експертної установи.
Ухвалою від 12.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, у їх сукупності, дійшов таких висновків.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з законів, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Згідно з положеннями частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положеннями частини першої статті 3 Конвенції про права дитини ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1 статті 126 СК України).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні від 09.09.2011 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
Рішенням Суворвоського районного суду м.Херсона від 20.11.2012 року між сторонами розірвано шлюб.
Зі змісту статті 136 Сімейного кодексу України випливає, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз. Враховуючи викладене, предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини у разі доведеності саме обставини відсутності кровного споріднення.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Калачова проти Російської Федерації» [Кalacheva v. Russian Federation] від 07 травня 2009 року, № 3451/05, п. 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Статтями 76-80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.
Згідно з вимогами частини першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як встановлено на підставі матеріалів справи, які були досліджені у судовому засіданні - відповідач з дитиною два рази не з`являлась до експертної установи для відібрання матеріалу для можливості проведення генетичної експертизи.
Статтею 8 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.
Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Отже, народження дитини та, особливо, умови його появи на світ, є невід`ємною складовою частиною приватного життя дитини та, у подальшому - дорослої людини, підпадають під дію статті 8 Європейської конвенції про права людини, яка також підлягає застосуванню у цій справі.
Таким чином, лише припущення позивача щодо відсутності кровного споріднення між ним та дитиною і суперечливі доводи відповідача про біологічного батька дитини не можуть бути прийняті судом до уваги в якості доказів у цій справі.
Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що позивач не є біологічним батьком суду не надано.
Також суд враховує, що спірний актовий запис про народження було зроблено відділом реєстрації актів громадянського стану відповідно до вимог частини 1 статті 126 СК України - за заявою позивача та відповідача, тобто осіб, які не перебували у шлюбі, позивач у судовому засіданні надав пояснення, що сам особисто займався реєстрацією народження дитини, про що позивач ОСОБА_1 зазначив у особистих поясненнях під час розгляду справи.
Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на доведення відсутності кровного споріднення між ним та дитиною. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких обставин.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
У зв`язку із тим, що відповідачем не заявлено про відшкодування судових витрат, вказане питання судом не вирішується.
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 8 Конвенції про права дитини, ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 126, 136 ЦК України, ст.ст. 5, 12-13, 76-81, 83, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Суворвоської районної ум. Херсоні ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні про оспорювання батьківства - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Ю.М.Єпішин