Провадження № 2/537/910/2021
Справа № 537/2017/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2021 р. Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Маханькова О.В.,

при секретарі судового засідання - Костюкевич Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кременчука, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, третьої особи ОСОБА_3 про скасування заборони відчуження об*єкту нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області звернулась ОСОБА_3 із позовом до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, третьої особи ОСОБА_3 про скасування заборони відчуження об*єкту нерухомого майна, в якому просила Скасувати заборону (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1686845, що зареєстровано: 16.02.2005 15:03:40 за № 1686845 Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою щодо об`єкту обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився по невідомій суду причині. Надав суду клопотання про розгляд справи без його участі., за участі представника адвоката Григоренко К.І.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 та прохала їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач - Перша Кременчуцька Державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася. Надали суду відзив на позовну заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника, при вирішенні даного спору покладаються на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з*явилася по невідомій суду причині. Надала суду клопотання про розгляд справи без її участі. Позов підтримує в повному обсязі. Прохає його задовольнити.

Вислухавши представника позивача,дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з позовної заяви, позивач- ОСОБА_2 , є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 20.03.1998 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. З 1998 року по сьогоднішній день Позивач та члени його сім`ї вільно відкрито володіли та користувалися даною квартирою, зареєстрували її в Бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в технічному паспорті, здійснювали реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання членів сім`ї за вказаною адресою.Однак цього року Позивач вирішив розпорядитися квартирою, продавши її, і дізнався, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1686845, зареєстровано: 16.02.2005 15:03:40 за № 1686845, реєстратором є Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Перемоги, буд.9/1. Підстава обтяження: є договіp купівлі-пpодажу, №4-2652, 17.10.1997, посвідчений Пеpшою Кpеменчуцькою нотаpіальною контоpою. Об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 . Власник: ОСОБА_3 .

Додаткові дані: Архівний номер: 5635KREMENCHUG1, Архівна дата: 17.03.1998, Дата виникнення: 17.03.1998, № реєстру: 677-3, внутр. №EF232F5A2B, коментар: 97-252.

Попереднім власником житла є мати Позивача ОСОБА_3 , яка набула права власності на квартиру на підставі договору купівлі-пpодажу №4-2652 від 17.10.1997р., посвідченого Пеpшою Кpеменчуцькою нотаpіальною контоpою. Зазначений договір не містив жодних написів, відміток, відомостей про наявні обтяження. У подальшому копія договору купівлі-пpодажу №4-2652 від 17.10.1997, посвідченого Пеpшою Кpеменчуцькою нотаpіальною контоpою, була здана в нотаріальну справу по оформленню договору дарування квартири від 20.03.1998 року, укладеного між Позивачем та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В.

09.04.2021 р. Позивач звернувся до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори зі зверненням, у якому просив надати довідку щодо підстав накладення заборони.

15.04.2021р.Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою надано інформацію, що після проведеної перевірки у Реєстрі для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир, а також арештів (заборони), накладених судовими та слідчими органами за 1997 рік знайдено запис за №252 про посвідчення Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою договору купівлі-продажу в розстрочку 17.10.1997 року за реєстровим №4-2652 від імені ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 , на підставі якого була накладена заборона відчуження даного нерухомого майна. Після сплати суми заборгованості ОСОБА_3 повинна була з`явитися до нотаріуса з квитанціями про оплату, на підставі яких він вилучив би це обтяження.

Крім того, 09.04.2021р. третя особа- ОСОБА_3 звернулася до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори з аналогічним зверненням, у якому просила надати довідку щодо підстав накладення заборони та у разі наявності підстав для зняття обтяження з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , третя особа просила здійснити вказані дії.

У відповідь на вказане звернення 15.04.2021 року Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою надано аналогічну інформацію, що й Позивачу. Крім того, додано копію сторінки з Реєстру для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир, а також арештів (заборони), накладених судовими та слідчими органами.

Однак з доданих листів Першої кременчуцької державної нотаріальної контори від 15.04.2021 року вбачається, що підставою накладення заборони є власне договіp купівлі-пpодажу квартири в розстрочку від 17.10.1997, за реєстровим №4-2652, посвідчений Пеpшою Кpеменчуцькою нотаpіальною контоpою.

При цьому звертаємо увагу, що договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 від 17.10.1997 року укладався в приміщенні Пеpшої Кpеменчуцької нотаpіальної контоpи. Передання коштів від покупця продавцю відбулося в присутності працівників нотаріальної контори, і одержаний покупцем ОСОБА_3 посвідчений екземпляр договору купівлі-продажу квартири від 17.10.1997 року не містив жодних заборон відчуження нерухомості. Саме тому в подальшому було укладено договір дарування зазначеної квартири від 20.03.1998 року між Позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. .

На даний час Автоматизована система виконавчого провадження Міністрества юстиції України не містить даних щодо наявності виконавчих проваджень за участі боржника ОСОБА_3 .Отже, існуюча заборона (архівний запис), зареєстрована за № 1686845 Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, порушує право власності Позивача на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , створюючи йому перешкоди у розпорядженні майном, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся з даним позовом про скасування заборони відчуження об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду і одним із способів захисту цього права є припинення дії, яка порушує право.

Згідно з статтею 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пункт 3 частини 2 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна.

Законом України «Про нотаріат» у статті 34 передбачено Нотаріальні дії, що вчиняють нотаріуси, зокрема п.9 ч.1 ст. 34 визначено, що нотаріуси накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації.

Згідно з п.п. 5.1. п. 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема, за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 36 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 передбачено, що за змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Згідно п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, обмеження речових прав.

Статтею 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюється порядок проведення державної реєстрації обмежень речових прав на нерухоме майно. Зокрема, державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі: договору застави (іпотеки) нерухомого майна; ухвали суду про забезпечення позову; рішення суду про звернення стягнення на нерухоме майно; рішення суду про визнання власника нерухомого майна банкрутом; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; накладення заборони на відчуження нерухомого майна посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради в населених пунктах, де немає нотаріусів; інших актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих відповідно до закону.

Державна реєстрація обмежень речових прав проводиться в день отримання відповідних документів місцевим органом державної реєстрації прав. Датою і часом державної реєстрації обмежень вважається дата і час обліку заяви в місцевому органі державної реєстрації прав.

Документи щодо обмеження речових прав надаються особами, на користь яких встановлено обмеження, якщо інше не передбачено договором або законом.

Державна реєстрація обмежень щодо нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності на цей об`єкт нерухомого майна. Власник нерухомого майна зобов`язаний у цьому випадку подати заяву про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до цього Закону.

У ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у чинній редакції йдеться про те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Нормами ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що права позивача ОСОБА_2 , є порушеними. Способи їх захисту, які позивач просить суд застосовувати, передбачено законодавством та за своєю суттю є ефективними. Отже, позовні вимоги законні та обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому порушені права підлягають судовому захисту, шляхом скасування запису про обтяження вказаного нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Виходячи із викладеного, керуючись ст.ст.4, 9-13, 17,81,258,263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.15,16,317,319,321,391 ЦК України, Закон України «Про нотаріат», Закон України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, третьої особи ОСОБА_3 про скасування заборони відчуження об*єкту нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо типу обтяження: заборона на нерухоме майно (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1686845, зареєстровано: 16.02.2005 15:03:40 за № 1686845 Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою щодо об`єкту обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , Власники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..Причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: архівний номер: 5635KREMENCHUG1, Архівна дата: 17.03.1998, Дата виникнення: 17.03.1998, № реєстра: 677-3, внутр. №EF232F5A2B, коментар: 97-252.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Крюківський районний суд м.Кременчука в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.05.2021року.