Справа № 450/3896/20 Провадження № 2/450/738/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"31" травня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

за участю: секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду у м. Пустомити Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

Позивач 17.11.2020 року звернувся в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.05.2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 , укладено нотаріально посвідчений договір позики відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 778 260,00 грн., що становить 106 000,00 дол. США, які позичальник зобов`язувався повернути до 17.08.2018 року.

Зазначає, що на момент укладення договору позики відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , договір позики укладено й використано грошові кошти в інтересах сім`ї, а тому згідно з положенням ч. 4 ст. 65 СК України відповідачі відповідають за невиконання зобов`язання у солідарному порядку.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором між ОСОБА_1 та ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» 17.05.2018 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є приміщення магазину по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики, позивач 02.11.2020 року звернув стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував за собою право власності на такий, у зв`язку з чим зобов`язання відповідачів за договором позики було виконано частково на суму еквіваленту 80 229,00 дол. США.

Згідно розрахунку заборгованості непогашена заборгованість відповідачів станом на 27.01.2021 року становить 499 817, 00 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 14 007 445,80 грн.

21.12.2020 року по справі відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач та його представник - адвокат Мартиневич Ю.О., в судове засідання не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи у їх відсутність та зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідачі, які належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин та не подали відзив на позов.

Тому суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч. 8 ст.178 ЦПК України так як представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового зсідання технічними засобами згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.05.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 778 260,00 грн., (два мільйони сімсот сімдесят вісім тисяч двісті шістдесят гривень), що згідно курсу НБУ станом на 17.05.2018 року становить 106 000, 00 дол. США., які позичальник зобов`язувався повернути до 17.08.2018 року.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2630.

Згідно п.4 Договору у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені договором позичальник зобов`язаний сплатити відповідну грошову суму та сплатити пеню у розмірі 1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

На момент укладення договору позики позичальник перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

17.05.2018 року дружина позичальника, ОСОБА_3 надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на укладення договору позики, що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою-згодою від 17.05.2018 року № 2617.

При цьому ОСОБА_3 підтвердила, що казаний договір, з текстом якого вона була ознайомлена відповідає інтересам їх сімї, укладенй ОСОБА_2 в інтересах сімї, на попередньо узгоджених з нею умовах, які вони з чоловіком вважають вигідними для них.

15.05.2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2631, предметом якого є приміщення магазину площею 59,7 кв.м. в буд. АДРЕСА_1 .

У встановлений строк ОСОБА_1 свого зобов`язання не виконав, грошових коштів не повернув.

У зв`язку з зазначеним, на виконання умов договору іпотеки відповідач зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки вартістю еквівалентною 80 229,00 дол. США.

За рахунок вартості предмета іпотеки погашено вимоги позивача щодо стягнення 3% річних на суму 7571,95 дол. США; пеня за період з 12.11.2019 року по 02.11.2020 року на суму 72657,05 дол. США.

Непогашений розмір заборгованості відповідачів станом на 27.01.2021 року становить 499 817, 00 дол. США, з яких 106 000,00 дол. - основний борг, 74,05 дол. США 3% річних, 393 742, 95 дол. США - пеня.

Виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 27.01.2021 року розмір заборгованості відповідачів за договором позики становить 14 077 445,80 грн. (499 817, 00 дол. США ? 28,1652 грн.)

Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачамим не надано, такий не оскаржувався, а відтак є вірним, який перевірений судом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання припиняється виконанням.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст.61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої ст.61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 19 червня 2013 року у справі N 6-55цс13.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі N 638/18231/15-ц (провадження N 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленими судом обставинами справи, суд приходить до переконання про доведеність укладення відповідачем ОСОБА_2 договору позики в інтересах сім`ї, а тому цивільні права і обов`язки за цим договором виникли в обох із подружжя, у зв`язку з чим відповідач і його дружина, ОСОБА_3 , несуть відповідальність перед позивачем за вказаним зобовязанням як солідарні боржники.

Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Жодних доказів на спростування обставини щодо використання отриманих коштів в інтересах сім"ї відповідачами не надано.

З врахуванням встановленого суд вважає, що заявлений позов є підставним, його розмір відповідає фактичним обставинам справи, а тому такий підлягає до задоволення повністю.

Також з відповідачів, згідно ст.ст.133, 141 ЦПК України підлягають до стягнення понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати .

Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 визначено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.

Керуючись ст. ст. 368, 526, 530, 599, 1046-10478 ЦК України, ст. 60, 61, 65 СК Українист.ст. 12, 27, 76, 81, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 351-355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якого: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якої: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якого АДРЕСА_4 заборгованість за договором позики від 17.05.2018 року у розмірі 14 077 445, 00 грн. (чотирнадцять мільйонів сімдесят сім тисяч чотириста сорок п`ять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору по 5255,00 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень) з кожного.

Дане заочне рішення може бути переглянуте Пустомитівським районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рiшення без задоволення, заочне рiшення може бути оскаржено вiдповiдачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

СуддяМ. О. Кіпчарський