"26" травня 2021 р. Справа № 363/2045/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Котлярової І.Ю.

за участі секретаря: Скотаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (скарги), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із скаргою на дії приватного виконавця, заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бердар М.М.

Разом із даною скаргою, до суду надійшла від ОСОБА_1 заява про забезпечення позову (скарги), згідно якої просить суд зупинити реалізацію на електронних торгах ДП «Сетам» арештованого нерухомого майна, а саме: садового будинку, загальною площею 125, 9 кв.м. з господарськими спорудами: сарай (Б), колонка питна І, яма вигрібна ІІ, вимощення ІІІ, огорожа 1-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :20:288:0035, для ведення садівництва, загальною площею 0, 0615 га за адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, Садове товариство «Придніпровське», земельна ділянка № НОМЕР_1 .

Необхідність зупинення судом реалізації арештованого майна обґрунтовується, за доводами скаржника тим, що законодавство України передбачає можливість реалізації арештованого майна після визначення його вартості (оцінки) відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а оцінка майна скаржника оскаржується ним в судовому порядку, оскільки ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме садового будинку є заниженою. Приватним виконавцем в порушення вимог законодавства не проведено безпосередньо ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом огляду та дослідження приміщень, тобто оцінювачем фактично не проведено оцінку майна, а звіт виконаний формально, узагальнено без ретельного аналізу, у зв`язку із чим є не об`єктивним. Зважаючи на це, продовження процедури реалізації арештованого майна у випадку винесення судового рішення на його користь, може ускладнити чи зробити неможливим виконання такого рішення через фактичне відчуження арештованого майна на торгах.

Дослідивши матеріали заяви та скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII Судовий контроль за виконанням судових рішень.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», на яку у тому числі посилається заявник, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Суд зазначає, що жодною нормою ЦПК України та іншими законодавчими актами не передбачено зупинення судом реалізації арештованого майна при розгляді скарги на дії державного чи приватного виконавця. Таким чином, таке зупинення є повноваженнями державного чи приватного виконавця, у провадженні якого знаходиться справа.

Законом України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного чи приватного виконавця. Таким чином, розглядаючи скаргу на дії приватного виконавця, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів відповідних заяв, щодо зупинення реалізації майна, адже за приписами вказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення дій відноситься виключно до компетенції виконавця.

Враховуючи, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку забезпечення скарги вживати заходи забезпечення скарги на дії приватного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, такого ж висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України під час розгляду справи № 296/4819/17 в ухвалі від 25.10.2017 р., що зупинивши передачу майна на реалізацію, суди порушили норми ЦПК України та вийшли за межі своїх процесуальних повноважень.

Така дія як зупинення продажу арештованого майна передбачена п.5.ч.1.ст.150 ЦПК України, як вид забезпечення позову і лише у випадку подання відповідного позову.

Згідно п. 2 розділу XI Порядку реалізації арештованого майна визначено, що підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна.

Отже, вимога скаржника про зупинення реалізації майна через електронні торги можлива лише у позовному провадженні вирішення спору, а при розгляді скарги на дії чи бездіяльність виконавця, заходи забезпечення законодавством не передбачені.

Окрім того, заявник в заяві про зупинення реалізації майна на електронних торгах посилався на п.2 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, однак в прохальній частині просив зупинити реалізацію майна на електронних торгах.

Таким чином, заявлені вимоги ОСОБА_1 щодо зупинення реалізації арештованого нерухомого майна на електронних торгах ДП «Сетам» є такими, що суперечать нормам законодавства, та порушують права інших осіб. Крім того, законодавством передбачений інший порядок зупинення будь-яких виконавчих дій.

Отже, враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (скарги) шляхом зупинення реалізації майна на електронних торгах.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 353 ЦПК України, ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (скарги) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя І.Ю. Котлярова