Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

№ 610/3276/20

№ 2/610/183/2021

26.05.2021 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: Стригуненко В.М.

за участі

позивача: ОСОБА_1 , представників за довіреностями - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря: Паточки А.М. ,

розглянувши у місті Балаклія Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків,

в с т а н о в и в:

15.12.2020 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , в якому уточнивши свої позовні вимоги просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що вона є матір`ю відповідача, на даний час являється пенсіонером за віком, отримує мінімальну пенсію, розмір якої не вистачає їй навіть для задоволення мінімальних потреб, а саме: оплати комунальних послуг, купівлі ліків, одягу та їжі. Зазначила, що інших джерел доходу вона не має, як не має ніяких державних пільг, субсидій, навіть майна, що може приносити дохід. Вказала, що за все своє життя дбала про добробут своєї дитини (відповідача), надавала матеріальну та моральну допомогу, при цьому батьківських прав щодо відповідача не була позбавлена. Син ОСОБА_5 фізично здоровий, не має інших боргових зобов`язань, офіційно працює патрульним поліцейським та в середньому отримує заробітну плату у розмірі 15000грн., тому може надавати матеріальну допомогу на утримання матері, однак добровільно цього не робить, тому вона змушена звернутися до суд з цим позовом (а.с. 1-4, 100-104).

Відповідач 17.03.2021р. надав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав. Пояснив, що його батьки систематично принижують його перед його сім`єю, провокують, ображають його та його сім`ю нецензурною лайкою, кидаються в бійки, визнали через суд його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, хоча іншого власного житла він не має. Батьки ненавидять його майже з самого народження, відмовились підтримувати його у навчанні в ВУЗі, тому він просто став робочою людиною, хоча мав певні здібності. Вищевказані ситуації неодноразово закінчувались викликом поліції для врегулювання конфліктів. Він неодноразово почував себе нерідною дитиною. Його батьки мають ще доньку ОСОБА_6 , 1982р.н., яку на відміну від нього забезпечували всім необхідним. Позивач проживає разом з чоловіком, його батьком, який маючи працездатний вік не має бажання працювати. Вказав, що завжди допомагав своїм батькам, в тому числі матеріально, як міг, однак через їх образливу поведінку він відгородився від спілкування з ними. Посилався на не надання суду доказів з приводу того, що позивач є незабезпеченою та потребує матеріальної допомоги, та що її мінімальна пенсія, яка до встановлена Урядом, є недостатньою. Натомість зазначив, що позивач має пільги на проїзд у місцевому транспорті, отримує субсидію, має земельний пай, від здавання в оренду якого отримує дохід, працює на даний час неофіційно швачкою. Також посилався на своє тяжке матеріальне становище, вказуючи, що має низку встановлених медичних діагнозів, перебуває в третьому післяопераційному стані та потребує чергового медичного втручання, має боргові зобов`язання перед банками, кошти витрачав на придбання ліків, є платником аліментів за рішенням суду, у нього на утриманні на теперішній час перебувають ще й малолітній син, який систематично хворіє, та його теперішня дружина. До того ж він має комунальні борги за споживання природного газу через брак коштів. Вважає, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги (а.с. 31-36).

Позивач 29.03.2021р. надала суду відповідь на відзив, в якій пояснила, що між нею та сином дійсно складися непрості та конфліктні стосунки. При цьому, посилається на відсутність доказів ухилення її від виконання батьківських обов`язків щодо сина та позбавлення її батьківських прав. Твердження відповідача щодо «лютої ненависті до нього» батьків та ненадання йому належної освіти є голослівними та припущенням відповідача. Вважає, що посилання відповідача про його тяжке матеріальне становище спростовуються наданими ним довідками про його доходи, які він отримав на посаді поліцейського. Вказала, що надані відповідачем грошові перекази були дуже незначними та припинилися вже 2 роки, тому вона звернулась до суду з цим позовом. Зазначила, що отримує дохід у вигляді пенсії, дохід від надання в оренду земельного паю, а також її чоловіку, як власнику будинку, було призначено субсидію з жовтня 2020р. по квітень 2021р. Стверджує, що на теперішній час за станом здоров`я не працює, має основне захворювання, з приводу чого нещодавно проходила лікування. Визнала, що має ще й доньку, з якою склалися інші стосунки. Враховуючи, що відповідач має боргові зобов`язання, сплачує аліменти, має на утримання ще одну дитину просила зменшити розмір аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (а.с. 100-104).

05.04.2021р. відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких позов не визнав з підстав, викладених раніше у відзиві. Вказав, що батьки відмовились підтримувати його у навчанні у ВУЗі, займатися розвитком його здібностей, свідомо ухилилися від обов`язку його виховання, навчання. Він в дитинстві не мав елементарних речей, до 9-го класу був зарахований повторно, батьків турбувала лише їх донька, тому він систематично жив у бабусі, яка піклувалася про нього, займалась його вихованням. В 10-річному віці мати вдарила його по голові відром, від чого він втратив свідомість, залишився шрам. Батьки й досі продовжують моральні знущання з відповідача, майже щодня присилають смс-повідомлення з погрозами, приниженнями, нецензурною лайкою. Посилався на досить забезпечений рівень матеріального доходу позивача, а єдиним доходом відповідача є лише заробітна плата (а.с. 130-134).

Відповідач просив розглянути справу за його відсутності, з позовом не погодився та просив відмовити в його задоволенні (а.с. 190).

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, вказала, щ охоче стягнути аліменти з сина, оскільки він їй добровільно матеріально не допомагає, хоча вона свого часу утримувала його. Вказала, що їй необхідно купувати ліки, а пенсія лише 1800грн., за надання земельної ділянки в оренду отримує 4000грн. на рік, на опалювальний період 2020р. - 2021р. їм була надана субсидія 1200грн. на місяць.

Представник позивача - ОСОБА_3 в суді зазначив, що у них наявна заборгованість з оплати газопостачання.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді пояснив, що позивач є матір`ю відповідача, яка є непрацездатною, перебуває на пенсії, розмір якої складає 1712грн. (мінімальна), отримує орендну плату у розмірі 4000грн. щороку, хворіє, на підтвердження чого було надано медичну документацію. Вказав, що позивач зверталася до відповідача за допомогою, але він відмовився їй допомагати, тому вона звернулася до суду. Зазначив, що позивач не була позбавлена батьківських прав, утримувала та виховувала відповідача. На теперішній час відповідач має дійсно сім`ю та заборгованість по кредитним зобов`язанням. При цьому офіційно працює поліцейським, заробітна плата близько 15000грн. на місяць, сплачує аліменти, але має можливість надавати допомогу, однак цього не робить. Допомагає батькам лише їх молодша донька.

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Відповідач ОСОБА_5 є сином позивача ОСОБА_1 (а.с. 9), яка є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 (а.с. 10).

Згідно з останньої актуальної довідки про доходи Зміївського об`єднаного УПФУ Харківської області, ОСОБА_1 у липні 2020р. отримала пенсію у розмірі 1512,57грн., а з серпня по грудень 2020 року по 1803грн. щомісячно (а.с. 186, 199).

ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.01.2021 року по 25.01.2021 року з діагнозом нейропатія лицьового нерву по периферичному типу праворуч з парезом мімічної мускулатури, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 519 (а.с. 108, 187).

ОСОБА_1 станом на 22.03.2021р. за медичною допомогою до психіатричного кабінету КНП БМР ХО «Балаклійської КБЛІЛ» не зверталася, на обліку не перебуває, рівно як і ОСОБА_3 (а.с. 109, 188).

Згідно повідомлення про призначення субсидії ОСОБА_3 20.11.2020р. за адресою місця проживання позивача було призначено субсидію щомісячно в сумі 1280,51грн. з жовтня 2020р. по квітень 2021р. (а.с. 106).

З податкової декларації про майновий стан та доходи вбачається, що ОСОБА_1 отримує дохід у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою, розташованої на території Просянської сільської ради, у розмірі 4200грн. на рік без вирахування податку на доходи 756грн. та військового збору 63грн. (а.с. 107, 179, 182).

Чоловік позивача ОСОБА_3 не працює з 12.03.2012р., право на пенсійну виплату матиме з 24.12.2024р. (а.с. 87, 184).

Відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості від 22.03.2021р. ОСОБА_3 ТОВ «Харківгаз збут» було реструктуризовано заборгованість у сумі 4272,74грн. (а.с. 185).

Відповідач має малолітню доньку - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37), на утримання якої сплачує аліменти у розмірі ј частини доходу щомісячно, починаючи з 31.05.2010р. і до її повноліття (а.с. 42).

Відповідач також має малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає разом з ним та його дружиною ОСОБА_8 , матір`ю дитини (а.с. 38, 39).

Згідно довідки про доходи, ОСОБА_5 на посаді поліцейського ГУНП в Харківській області було нараховано з вересня 2020р. по лютий 2020р. - 100842,26грн., з них сплачено аліментів 14351,73грн., тобто в середньому за місяць відповідачу було нараховано 16807,04грн. зарплати та матеріальної допомоги без вирахування аліментів, ПДФО, ЄСВ та ВС (а.с. 40, 41).

Відповідач має кредитну заборгованість в АТ КБ «ПриваБанк», АТ «ПУМП», АТ «Альфа-Банк», АТ «Кредит Дніпро» (а.с. 43, 44, 139-142).

ОСОБА_5 неодноразово проходив стаціонарне лікування з 30.09.2019р. по 04.10.2019р. з діагнозом хронічний бронхіт, стадія загострення, з 15.12.2018р. по 20.12.2018р. з діагнозом гострий гастроентерит, середньо-важкий період, з 23.07.2018р. по 03.08.2018р., з 19.07.2018р. по 30.07.2018р. з діагнозом ЖКБ, хронічний калькульозний холецестит, п/операційна вентральна грижа, з 07.09.2016р. по 16.09.2016р. з діагнозом гострий катаральний апендицит, з 30.12.2015р. по 12.01.2016р. з діагнозом негоспітальна двобічна пневмонія, з 18.12.2015р. по 29.12.2015р. з діагнозом позашпитальна двобічна пневмонія в ст. розпалу, грибкова, з 23.12.2014р. по 02.01.2015р. з діагнозом обструктивний бронхіт, з 30.07.2011р. по 10.08.2011р. з діагнозом хронічна язва 12п. кишки, ОСОБА_5 16.03.2021р. було рекомендовано провести планове оперативне лікування діафрагмальної грижі, також проходив різні обстеження з приводу здоров'я (а.с. 45-66).

Неповнолітній син відповідача ОСОБА_7 проходив стаціонарне лікування з 22.12.2019р. по 06.01.2020р. з діагнозом гострий бронхіт, з 07.07.2018р. по 11.07.2018р. з діагнозом гостра респіраторно-вірусна інфекція середньої тяжкості, з 24.04.2018р. по 30.04.2018р. з діагнозом гострий бронхіт, з 06.08.2012р. по 14.08.2017р. з діагнозом гострий мезоаденіт середньої тяжкості, з 23.02.2017р. по 06.03.2017р. з діагнозом гострий інфекційний мономуклеоз середньої тяжкості, з 15.09.2016р. по 19.09.2016р. з діагнозом ГРВІ, з 28.12.2014р. по 05.01.2015р. з діагнозом ГРВІ, проходив різні обстеження з приводу здоров'я (а.с. 143-158).

ОСОБА_5 має заборгованість зі сплати за послуги природного газу у сумі 9572,46грн. та 1177,30грн. (а.с. 69).

Відповідач пересилав ОСОБА_3 грошові кошти 28.02.2019р., 29.03.2019р., 26.12.2018р., 01.12.2018р., 30.03.2018р., 30.05.2018р., 02.04.2018р., 26.04.2019р., 07.05.2019р., 20.10.2019р., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 88-97).

Між сторонами наявні неприязні та конфліктні відносини, що підтверджується відповідями Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 20.01.2020р., 27.11.2020р.та 12.03.2021р. (а.с. 67, 68, 138), а також їхньою перепискою (а.с. 73-88).

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі, лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, у випадках, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Відповідач посилався на неналежне виконання матір'ю своїх батьківських обов'язків по відношенню до нього, ухилення від їх виконання, погане відношення до нього з її боку, на підтвердження чого надав суду телефонну та іншу переписку з позивачем, а також письмові пояснення його бабусі (матері його батька) ОСОБА_9 (а.с. 124-127).

Натомість позивачем заперечувались вказані обставини, посилалась на відсутність рішення про позбавлення її батьківських прав та належне виконання своїх батьківських обов'язків по відношенні до сина (відповідача по справі). На спростування доводів відповідача позивач надала суду письмові пояснення її доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (а.с. 110-114, 170-174, 181).

Таким чином, перевіривши доводи відповідача, судом не було достовірно встановлено, що його мати, яка не була позбавлена батьківських прав, ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, протилежно відповідачем не доведено.

Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності таких умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Тому моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановленні рішень необхідно зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Стаття 202 Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Натомість право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 1 січня 2021 року - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривень.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось позивачем, що вона є пенсіонером, перебуває на обліку Зміївського об`єднаного УПФУ Харківської області та отримує пенсію у розмірі 1803,45грн. щомісячно, що є навіть трохи більшою за мінімальну.

Співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має суттєве значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 210/2171/16-ц (провадження № 61-20845св18).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи свідчать, що позивач отримує дохід у вигляді пенсії (1803,45грн. щомісячно) та орендної плати за землю (офіційно чистий дохід 3381грн. в рік, 281,75грн. в місяць), таким чином середній дохід позивача за місяць складає 2085,20грн.

Крім того, за її адресою реєстрації призначено субсидію на сплату комунальних платежів в розмірі 1280грн. в місяць, що повинно зменшувати витрати на їх сплату. Разом з тим, за вказаною адресою наявна заборгованість перед ТОВ «Харківгаз збут», однак суду не доведено, що вона виникла саме через недостатність доходу позивача.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказувала, що доходу, який вона отримує, не вистачає на її потреби, в тому числі придбання ліків, однак на підтвердження цього не надала жодного належного доказу.

Натомість, з виписки із медичної картки, згідно якої позивач перебувала на стаціонарному лікування у неврологічному відділенні КНП БРР «БЦКРЛ» в 2021р., не вбачається розмір витрат на лікування, оскільки відповідно до ст. 49 Конституції України у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Наданих позивачем доказів того, що отримуваний нею дохід, в тому числі пенсія, не забезпечує її потреб, а матеріальне становище є скрутним, недостатньо, ними не доведено недостатності доходів.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що витрати ОСОБА_1 значно перевищують її дохід. Натомість розмір пенсії та взагалі дохід позивача навіть більший прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, посилаючись на потребу в допомозі від повнолітнього сина та недостатність коштів для задоволення своїх потреб, позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала суду доказів щодо розміру своїх витрат на забезпечення життєдіяльності (чеки за ліки та продукти харчування, квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги тощо). Тому суд не може перевірити обґрунтованість заявлених до стягнення аліментів у визначеному нею розмірі з повнолітнього сина та недостатності доходу.

Отже, ОСОБА_1 на даний час не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 1 ст. 202 СК України.

Разом з тим, вирішуючи спір суд зазначає, що доводи відповідача щодо його сімейного та майнового стану впливають лише на розмір аліментів в разі їх призначення, рівно як і наявність інших дітей у позивача.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено обов'язкової сукупності таких юридичних фактів, які давали б достатні підстави покласти на відповідача обов'язок утримувати непрацездатну матір.

Позивач при цьому не позбавлена права на повторну подачу позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами.

Внаслідок відмови в задоволенні позову судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України,

у х в а л и в:

Повністю відмовити в задоволенні позову.

Дата складання повного судового рішення 31 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 .

Головуючий В.М. Стригуненко