Справа № 489/3198/20
Провадження №2-з/489/73/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

24 травня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 адвоката Сидоренко Тетяни Володимирівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа № 489/3198/20 (провадження № 2-з/489/73/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою.

21 травня 2021 року від представниці позивачки надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 особисто (в тому числі за її дорученням) виконання будь-яких будівельних (в тому числі ремонтних робіт існуючих будівель та споруд) на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті. Мотивуючи вимоги тим, що 29 квітня 2021 року ОСОБА_2 було самовільно встановлено паркан, який обмежив доступ позивачці у користуванні спільною земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час, ОСОБА_2 продовжує виконувати будівельні роботи без проектно-дозвільної документації, які погіршують стан житлового будинку. Існує обґрунтована небезпечність, що виконані самовільно будівельні роботи призведуть до зруйнування частини житлового будинку, який належить позивачці. Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивачки.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, дійшов до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, тощо.

Частина 8 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Слід також зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачка просить визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 507,00 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:075:006.

З листа відділення поліції № 2 Миколаївського районного відділення поліції в Миколаївській обл.. від 12.05.2021 за вих. № 8633/52-2021, вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до відділу поліції з проханням вжити заходи до ОСОБА_4 , яка встановила паркан з цегли за адресою: АДРЕСА_2 . Під час перевірки працівниками поліції, встановлено, що 29.04.2021 за вказівкою ОСОБА_2 будівельниками було встановлено паркан, який обмежив доступ ОСОБА_1 у користуванні спільної території за адресою: АДРЕСА_2 .

Також на підтвердження виконання будівельних робіт та встановлення паркану, представницею позивачки надано фотознімки.

Зазначене підтверджує, що з боку відповідачки, за наявності спору щодо земельної ділянки, що знаходиться у спільному користуванні, проводяться роботи по будівництву та позивачу обмежується доступ до земельної ділянки.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Судом встановлено наявність спору між сторонами, та при вирішенні питання щодо забезпечення позову, береться до уваги можливість виконання судового рішення у разі його задоволення.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представниці позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог представниці заявниці щодо забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сидоренко Тетяни Володимирівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 особисто (в тому числі за її дорученням) виконання будь-яких будівельних (в тому числі ремонтних робіт існуючих будівель та споруд) на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

Копію ухвали направити позивачу для відома, відповідачу ОСОБА_2 для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «24» травня 2021 року.