Дата документу 13.05.2021
Справа № 937/3641/21
Провадження № 2/937/2427/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Мелітополь

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Іваненко О. В., розглянувши позовну заяву Релігійної громади Української православної церкви при храмі на ім`я ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ

Релігійна громада УПЦ при храмі на ім`я ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі та перевірки змісту позову на предмет відповідності за формою та змістом вимогам ЦПК України, суд прийшов до наступного.

Так ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір, і має судова юрисдикція. Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 24.10.11р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України: господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

Зазначений правовий висновок наведено в постанові Великої палати Верховного Суду від 15.03.2018 року в справі № 461/1930/16-ц, провадження № 14-60цс18.

Відповідно до ч. 2ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці;

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п.1, 6, 15 ч.1 ст.20 ГПК України, Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; 15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Тобто, якщо спір виник із господарського договору, тобто договору між юридичними особами, фізичними особами-підприємцями, або договору, предметом якого є корпоративні права (незалежно від суб`єктного складу сторін), то такий спір вирішує місцевий господарський суд за правилами господарського судочинства.

Якщо сторонами господарського договору є юридична особа або фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності, й орган державної влади чи місцевого самоврядування, то спір, що виникатиме з такого договору, повинен вирішувати господарський суд.

З огляду на приписи частини другої статті 1 та статті 12 ГПК, зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. .2. п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»).

З огляду на те, що з урахуванням сторін по справі, позивач і відповідач є юридичними особами, позовні вимоги не відносяться до предметної юрисдикції місцевого загального суду, а тому суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкриті провадження у справі та роз`яснити позивачеві, що спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Керуючись ст. 185, 186, 260, 261, 353, 354 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за позовом Релігійної громади Української православної церкви при храмі на ім`я ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - відмовити.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до Господарського суду за правилами положень ГПК України в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко