Постанова

Іменем України

26 травня 2021 року

м. Київ

справа № 263/18959/19

провадження № 61-4233св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - Маріупольська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко Сергій Валерійович, державний реєстратор Військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевич Руслан Вікторович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Принцевської В. П., Лісового О. О., Зайцевої С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року Маріупольська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Беденко С. В., державний реєстратор Військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевич Р. В., про закриття розділу у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна, визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2018 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С. В., ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 магазин, який розташований на АДРЕСА_1 .

Зазначав, що державна реєстрація права власності на магазин відбулася з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства 10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 використовує земельну ділянку загальною площею 14,41 кв. м, розташовану за вказаною вище адресою, для розміщення кіоску з продажу тютюнових виробів, придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2018 року № 3494, без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є порушенням статей 125, 126, 211 ЗК України. Крім того, оспорюваний договір укладений на підставі сфальсифікованих документів, адреса майну не присвоювалася, земельна ділянка не виділялася.

Посилаючись на наведене, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 3494, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 травня 2018 року № 41109396.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2020 року провадження у справі за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Беденко С. В., державний реєстратор Військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевич Р. В., про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач звернувся з позовними вимогами про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до відповідачів, як фізичних осіб, які були сторонами спірного договору, а тому цей спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах щодо правил предметної та суб`єктної юрисдикції, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків про належність даного спору до цивільної юрисдикційності.

Спір у даній справі стосується права власності фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 на торговельний об`єкт, який використовується у підприємницькій діяльності, а тому належить до юрисдикції господарського суду.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області справу № 263/18959/19 за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко Сергій Валерійович, державний реєстратор Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевич Руслан Вікторович, про закриття розділу у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна, визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року справу № 263/18959/19 призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Обставини справи

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 є власником магазину, розташованого на АДРЕСА_1 , який використовує для здійснення господарської діяльності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що рішенням Маріупольської міської ради від 25 вересня 2019 року №7/45-4435 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 » відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0018 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування існуючого павільйону торгівлі) на АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та доручено юридичному департаменту міської ради вжити заходи щодо скасування державної реєстрації прав на магазин, розташований за вищезазначеною адресою.

Оскільки на момент укладання правочину від 15 серпня 2018 року, предметом якого є нежитлова будівля (магазин), розташований на АДРЕСА_1 , продавцем ОСОБА_2 було сфальсифіковано декларацію про прийняття об`єкта до експлуатації, адреса майну не присвоювалася, земельна ділянка не виділялася, просив визнати укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та скасувати рішення про його державну реєстрацію.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року є посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах щодо правил предметної та суб`єктної юрисдикції, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Позиція Верховного Суду

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (частина п`ята статті 26 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), в редакції від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору зокрема є: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, якою передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

15 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/19389/17 (провадження № 14-42цс19) сформулювала правовий висновок про те, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відомості про припинення нею підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом відсутні.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що ФОП ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,0012 га, розташовану на АДРЕСА_1 , під розміщення торговельного павільйону, належного їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна від 15 серпня 2018 року, укладеного з ОСОБА_2 . Вказане приміщення відповідачка використовує для здійснення підприємницької діяльності, отже, цільовим призначенням земельної ділянки, на якій його розташовано, є комерційна діяльність.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що спір виник між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем з приводу визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину), розташованого на земельній ділянці Маріупольської міської ради Донецької області площею 0,0018 га, укладеного 15 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , недійсним, тобто договору, укладеного ОСОБА_1 , яка має статус фізичної особи-підприємця, щодо придбання магазину для здійснення господарської діяльності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та закрив відкрите у даній справі провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Апеляційний суд помилково скасував правильне по суті судове рішення суду першої інстанції, не звернувши увагу на те, що спір у цій справі, який виник за участю суб`єкта господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності, належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене без додержання норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову апеляційного суду та залишено в силі ухвалу суду першої інстанції, тому відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України наявні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2020 року залишити в силі.

Стягнути з Маріупольської міської ради на ОСОБА_1 454,00 гривні судового збору, сплаченого у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун