Справа №359/924/20
Провадження №2/359/406/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Шеремет А.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Куницький Віталій Васильович, про визнання недійсними свідоцтв про право власності та свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на частку в домоволодінні та земельній ділянці, визнання права власності на ці об`єкти нерухомого майна,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_5 , якій належало домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,162 га з кадастровим номером :03:006:0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташована по АДРЕСА_1 . За час свого життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно вона заповіла позивачу. ОСОБА_4 у встановленому порядку прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_5 , та набула право власності на спадкове домоволодіння та земельну ділянку. Однак приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Куницький В.В. видав позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 та 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,162 га з кадастровим номером :03:006:0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташованій по АДРЕСА_1 . Право власності на іншу 1/2 частку в цих об`єктах нерухомого майна було оформлено за ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право власності, виданих приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Куницьким В.В. Тому ОСОБА_4 просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на її ім`я; визнати недійсними свідоцтва про право власності, видані на ім`я відповідача; скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку в спадковому домоволодінні та 1/2 частку в земельній ділянці; визнати за позивачем право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,162 га з кадастровим номером :03:006: 0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 .

1.2. У судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

1.3. ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не визнають позов та посилаються на те, що домоволодіння та земельна ділянку були придбані в період часу, протягом якого відповідач перебував у шлюбі з ОСОБА_5 . Крім того, будівництво житлового будинку, надвірних будівель та господарських споруд здійснено зусиллями та за рахунок грошових коштів обох з подружжя. Ці обставини свідчать про те, що спірне домоволодіння та земельна ділянка були спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_5 . Після її смерті право спільної сумісної власності на ці об`єкти нерухомого майна припинилось: відповідачу цілком законно були видані свідоцтва про право власності на 1/2 частку в домоволодінні та 1/2 частку в земельній ділянці, тоді як право власності на іншу 1/2 частку в цих об`єктах нерухомого майна було успадковано позивачем. Тому ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову.

1.4. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Куниць-кий В.В. жодного разу не з`явився у судові засідання. Він неодноразово у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи.

2. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

2.1. 4 грудня 1998 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 . Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 було присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ». Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 січня 2014 року (а.с.4).

2.2. 3 грудня 1999 року ОСОБА_5 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії IV-КВ №060214 (а.с.135) щодо земельної ділянки площею 0,162 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташована по АДРЕСА_1 . В подальшому цій земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер :03:006:0101. Це підтверджується витягом з державного реєстру земель про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці №3586 від 14 грудня 2010 року (а.с.136) та витягом з Державного земельного кадастру №НВ-018 від 16 листопада 2018 року (а.с.137-139).

2.3. 23 грудня 1999 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_2 (а.с.143) щодо житлового будинку, надвірних будівель та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

2.4. ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилась дочка ОСОБА_4 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 2 серпня 2000 року (а.с.5).

2.5. 21 лютого 2009 року ОСОБА_5 склала заповіт (а.с.107), яким все своє майно вона заповіла своїй дочці ОСОБА_4 .

2.6. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 19 червня 2018 року (а.с.100).

2.7. 19 січня 2019 року приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріаль-ного округу Куницький В.В. видав ОСОБА_2 свідоцтва про право власності (а.с.141, 149) на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 та 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,162 га з кадастровим номером :03:006:0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 .

2.8. В той же день приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Куницький В.В. видав ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.151, 154) на іншу 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 та іншу 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,162 га з кадастровим номером :03:006:0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибній ділянці), розташованій по АДРЕСА_1 .

2.9. Спірні правовідносини регулюються главою 6 «Майнові права та обов`язки подружжя» розділу ІІ «Шлюб» КпШС України, а також главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

3. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору.

3.1. Відповідно до ст.22 КпШС України, що був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, вважалось його спільною сумісною власністю. Подружжя користувалось рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

3.2. Згідно з ч.1 ст.24 КпШС України, що був чинним до 1 січня 2004 року, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, було власністю кожного з них.

3.3. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення сімейного законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим із подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. В такому випадку тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

3.4. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

3.5. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.182 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Однак, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

3.6. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

3.7. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

3.8. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

4. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

4.1. Встановлено, що ОСОБА_5 набула право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 в період часу, протягом якого вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що на підставі ст.22 КпШС України у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виникло право спільної сумісної власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

4.2. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що будівництво спірного домоволодіння розпочалось влітку 1999 року та тривало до грудня 1999 року. Свідок ОСОБА_8 стверджує, що вона передала її дочці ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 70000 доларів США на будівництво домоволодіння. Однак передача грошових коштів в такому розмірі не може доводитись показаннями свідка. Тому показання свідка ОСОБА_8 є недопустимим доказом в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 не подали жодних інших доказів на спростування презумпції набуття ОСОБА_5 та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

4.3. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 77000 доларів США на будівництво спірного домоволодіння. Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що в 1999 році він також позичав відповідачу грошові кошти в розмірі 53000 доларів США. Однак, як і показання свідка ОСОБА_8 , показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є недопустимими доказами, що не можуть підтверджувати передачу грошових коштів у вказаних розмірах.

4.4. З огляду на це суд вважає, що домоволодіння по АДРЕСА_1 було об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 право спільної сумісної власності припинилось: відповідач набув право власності на 1/2 частку в домоволодінні, тоді як право власності на іншу 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 . Спірне домоволодіння розташовується на земельній ділянці площею 0,162 га з кадастровим номером :03:006:0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибній ділянці), розташованій по АДРЕСА_1 . Як вбачається з правової позиції, викладеної в п.182 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в такому випадку на підставі ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України до ОСОБА_2 перейшло також право власності на 1/2 частку в спірній земельній ділянці, тоді як право власності на іншу 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

4.5. Аналіз цих обставин переконливо свідчить про те, що приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Куницький В.В. цілком законно видав ОСОБА_2 свідоцтва про право власності щодо 1/2 частки в домоволодінні та 1/2 частки в земельній ділянці, а ОСОБА_4 - свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частку у вказаних об`єктах нерухомого майна. Підстави для визнання недійсними цих правовстановлюючих документів та скасування державної реєстрації за відповідачем права власності на 1/2 частку в домоволодінні та 1/2 частку в земельній ділянці відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог ОСОБА_4 належить відмовити.

4.6. Як вбачається з диспозиції норми, передбаченої ч.1 ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно може пред`явити виключно власник майна. Однак ОСОБА_4 є власницею не всього домоволодіння та земельної ділянки, а лише 1/2 частки в цих об`єктах нерухомого майна. У зв`язку з цим відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,162 га з кадастровим номером :03:006:0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 . Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_4 належить відмовити також.

5. Розподіл судових витрат.

5.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

5.2. Встановлено, що ОСОБА_4 сплатила судовий збір в повному обсязі. Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.38, 39, 67, 165). Однак у задоволенні пред`явленого позову відмовлено.

5.3. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування ОСОБА_4 судових витрат відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Куницький Віталій Васильович, про визнання недійсними свідоцтв про право власності та свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на частку в домоволодінні та земельній ділянці, визнання права власності на ці об`єкти нерухомого майна відмовити.

Повний текст рішення суду складений 31 травня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець