І м е н е м У к р а ї н и
20 травня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Фазикош Г.В., Кондора Р.Ю.
з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2015 року, ухваленого суддею Леміш О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний фтизіопульмонологічний лікувально-діагностичний центр» Закарпатської обласної ради про визнання дій неправомірними,
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до обласного клінічного територіального медичного об`єднання «Фтизіатрія» про визнання дій неправомірними.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 березня 2015 року в задоволенні позову, відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2019 скасовано постанову Закарпатського апеляційного суду, а справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ужгородського районного суду від 13 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій щодо перевезення ОСОБА_2 з Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний фтизіопульмонологічний лікувально-діагностичний центр» Закарпатської обласної ради в Обласну психіатричну лікарню с. Вільшани Хустського району Закарпатської області, скасувати та ухвалити в цій частині позову нове судове рішення про задоволення зазначеної позовної вимоги.

Визнано дії Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний фтизіопульмонологічний лікувально-діагностичний центр» Закарпатської обласної ради щодо перевезення ОСОБА_2 в Обласну психіатричну лікарню с. Вільшани Хустського району Закарпатської області, неправомірними.

У решті позовних вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний фтизіопульмонологічний лікувально-діагностичний центр» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 852,60 грн судових витрат.

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення з урахуванням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Просить суд стягнути на його користь судові витрати в розмірі 29 725,38 грн., з яких: 1090,70 грн. судового збору; 7 909,17 грн. витрат за відрив від звичних занять; 17 400 грн. добові для харчування та проживання в м. Ужгороді та 3 281,51 грн. витрати на проїзд Львів-Ужгород, Ужгород-Львів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника і представника відповідача, перевіривши доводи поданої заяви, матеріали справи, апеляційний суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами частин 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

ОСОБА_3 просить стягнути судовий збір в розмірі 1090,70 грн. за подання позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги з урахуванням сплаченої комісії. Однак така вимога не може бути задоволена, так як у постанові Закарпатського апеляційного суду від 15.04.2021 року вирішено питання щодо судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 852,60 грн., судового збору. Посилання заявника на те, що слід стягнути також комісію, яка стягувалася банком є безпідставним, оскільки, вказане не передбачено нормами процесуального законом, а також Законом України «Про судовий збір».

Щодо понесених витрат на прибуття заявника до суду, апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності до приписів ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Згідно із додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави":

витрати пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерство Фінансів України від 13 березня 1998 року N 59:

II. Порядок відрядження в межах України

4. За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98.

6. Витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Відрядженому працівникові відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де постійно працює відряджений працівник, або до місцеперебування у відрядженні.

Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій),ю у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

На підтвердження витрат на прибуття до суду, ОСОБА_1 надає проїзні документи залізничного транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено переїзди до іншого населеного пункту (Львів-Ужгород, Ужгород-Львів), у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанції 06.02.2015, 13.03.2015, 30.04.2015, 04.06.2015, 03.09.2015, 12.10.2015, 29.10.2015, 10.03.2016, 26.05.2016, 02.06.2016, 07.07.2016, 12.07.2016, 07.11.2017, 12.12.2017, 08.02.2018, 29.03.2018, 08.05.2018, 29.05.2018, 26.06.2018, 06.11.2018, 14.08.2019, 06.11.2019, 04.12.2019, 11.02.2020, 22.07.2020, 28.10.2020, 04.03.2021, 15.04.2021 та за проїзні квитки сплачено 2 950,82 грн.

Однак, додані ОСОБА_1 проїзні документи за 17.03.2015, 18.03.2015, 28.09.2017, 20.09.2018, 09.10.2018, 09.10.2018 апеляційним судом не беруться до уваги, так як у вказані дати судові засідання не відбувалися. Також проїзний документ від 15.04.2021 зазначений заявником два рази.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи та вимоги процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги про стягнення на користь позивача витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту, у зв`язку з розглядом справи, підлягає частковому задоволенню, а саме, позивачу слід компенсувати витрати пов`язані з переїздом у розмірі 2 950,82 грн.

Що ж стосується заявлених ОСОБА_1 витрат про стягнення добових для харчування та проживання в м. Ужгород у сумі 17 400 грн., то такі також підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 5 Розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерство Фінансів України від 13 березня 1998 року N 59 встановлено, що підприємство за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98, витрати відрядженим працівникам на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця у готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном (крім витрат на службові телефонні розмови), холодильником, телевізором та інших витрат.

Пунктом 14 Розділу І вказаної Інструкції підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України, а також документи, визначені цією Інструкцією. У разі відрядження за кордон підтвердні документи, що засвідчують вартість понесених за кордоном у зв`язку з таким відрядженням витрат, оформлюються згідно із законодавством відповідної держави.

Відповідно до п. 15 Розділу І окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98.

Як слідує з Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 р. № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» сума добових витрат в період з 2015 по 2016 становила 30 грн., а в період з 2017 по сьогодні 60 грн.

Отже, ОСОБА_1 слід відшкодувати добові витрати в період з 06.02.2015 по 12.07.2016 за 30 днів в розмірі 900 грн. (30 днів х 30 грн. = 900 грн.), за період з 07.11.2017 по 15.04.2021 за 30 днів 1800 грн. (30 днів х 60 грн. = 1800 грн.). А звідси, разом до відшкодування за добові витрати підлягає сума 2 700 грн.

Твердження ОСОБА_1 про те, що йому слід відшкодувати добові з розрахунку 600 грн. в день є хибним, оскільки, постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 р. № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» визначено добові в розмірі 60 грн.

Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції витрати, понесені у зв`язку з відрядженням, що не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються.

Так-як ОСОБА_1 жодними належними та допустимими доказами не підтвердив витрати на проживання та харчування, а тому апеляційний суд вважає, що у цій частині вимог слід відмовити у задоволені таких заявлених вимог.

Що стосується вимог заявника про стягнення компенсації за відрив від звичайних занять, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", (з внесеними змінами і доповненнями від 14.03.2018) визначено, що за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв`язку з явкою до суду компенсуються витрати, які обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2018 році з 1 січня встановлено у розмірі 1762 гривні.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2019 році з 1 січня встановлено у розмірі 1921 гривні.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2020 році з 1 січня встановлено у розмірі 2102 гривні.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2021 році з 1 січня встановлено у розмірі 2270 гривень.

Граничний розмір витрат за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв`язку з явкою до суду, за період з 06.02.2015 по 08.02.2018, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата у 2015 з 1 січня встановлена в розмірі 1218.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата у 2016 з 1 січня встановлена в розмірі 1378.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" мінімальна заробітна плата у 2017 з 1 січня встановлена в розмірі 3200.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" мінімальна заробітна плата у 2018 з 1 січня встановлена в розмірі 3723.

Для визначення суми, що підлягає стягненню, суд враховує кількість годин, які ОСОБА_1 провів у судових засіданнях у 2015-2021 роках у хвилинах:

06.02.2015 _ 8.39 10.59 = 79 хв.,

13.03.2015 _ 11.11 11.34, 16.24 16.25 = 25 хв.,

30.04.2015 _ 8.30 11.10 = 100 хв.,

04.06.2015 _ 10.52 11.50 = 60 хв.,

03.09.2015 _ 14.04 15.36 = 92 хв.,

12.10.2015 _ 10.15 10.30 = 15 хв.,

29.10.2015 _ 13.09 13.20 = 11 хв.,

Разом становить 382 хв. або 6 год. 36 хв.

1218 грн. (мінімальна заробітна плата у 2015) : 8 год. = 152,25 грн. (1год.) або (152,25 грн. : 60 хв. = 2,53 грн.), а звідси 382 хв. х 2,53 грн. = 966,46 грн.

10.03.2016 _ 12.55 13.06 = 11 хв.,

26.05.2016 _ 12.40 12.51 = 11 хв.,

02.06.2016 _ 13.06 14.05 = 60 хв.,

07.07.2016 _ 10.36 10.53 = 31 хв.,

12.07.2016 _ 11.00 11.10 = 10 хв.,

Разом становить 123 хв. або 2 год. 5 хв.

1378 грн. (мінімальна заробітна плата у 2016) : 8 год. = 172,25 грн. (1год.) або (172,25 грн. : 60 хв. = 1,87 грн.), а звідси 123 хв. х 1,87 грн. = 230,01 грн.

07.11.2017 _ 14.40 14.47 = 17 хв.,

12.12.2017 _ 13.56 -14.29 = 33 хв.,

Разом становить 50 хв.

3200 грн. (мінімальна заробітна плата у 2017) : 8 год. = 400 грн. (1год.) або (400 грн. : 60 хв. = 6,66 грн.), а звідси 50 хв. х 6,66 грн. = 333,00 грн.

08.02.2018 _ 13.36 15.45 = 69 хв.

Разом становить 69 хв.

3723 грн. (мінімальна заробітна плата у 2018 з 01 січня по 08 люте) : 8 год. = 465,37 грн. (1год.) або (465,37 грн. : 60 хв. = 7,75 грн.), а звідси 69 хв. х 7,75 грн. = 534,75 грн.

29.03.2018 _ 14.19-14.26 = 7 хв.,

08.05.2018 _ 13.17 16.34 = 197 хв.,

29.05.2018 _ 14.25 15.54 = 89 хв.,

26.06.2018 _ 14.00 14.14 = 14 хв.,

06.11.2018 _ 14.33 - 15.45 = 72 хв.,

Разом становить 379 хв. або 6 год. 31 хв.

1762 грн. (прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2018 році з 1 січня) : 8 год. = 212,50 грн. (1год.) або (212,50 грн. : 60 хв. = 3,54 грн.), а звідси 379 хв. х 3,54,00 грн. = 1341,66 грн.

14.08.2019 _ 16,38-17.04 = 24 хв.,

06.11.2019 _ 14.22-14.31 = 9 хв.,

04.12.2019 _ 15.18-18.17 = 180 хв.,

Разом становить 213 хв. або 3 год. 55 хв.

1921 грн. (прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2019 році з 1 січня) : 8 год. = 240,12 грн. (1год.) або (240,12 грн. : 60 хв. = 4,00 грн.), а звідси 213 хв. х 4,00 грн. = 852,00 грн.

11.02.2020 _ 14.55-15.50 = 55 хв.,

Разом становить 55 хв.

2102 грн. (прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2020 році з 1 січня) : 8 год. = 262,75 грн. (1год.) або (262,75 грн. : 60 хв. = 4,37 грн.), а звідси 55хв. х 4,37 грн. = 240,35 грн.

15.04.2021 _ 13.25-14.50 = 85 хв.,

Разом становить 85 хв.

2270 грн. (прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2021 році з 1 січня) : 8 год. = 283,75грн. (1год.) або (283,75 грн. : 60 хв. = 4,72 грн.), а звідси 85 хв. х 4,72 грн. = 401,20 грн.

Таким чином, загальний розмір компенсації за відрив від звичайних занять, що підлягає стягненню, становить суму 4 899,43 грн.

Приймаючи до уваги встановлене, колегія суддів дійшла до думки, що ОСОБА_4 слід відшкодувати частково витрати пов`язані з явкою до суду у загальному розмірі 10 550,25 гривень (2 950,82 + 2 700,00 + 4 899,43). А звідси, заява ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, пов`язаних з явкою до суду, підлягає частковому задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 133, 137, 138, 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, пов`язаних з явкою до суду, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний фтизіопульмонологічний лікувально-діагностичний центр» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 10 550,25 гривень, пов`язаних з явкою до суду.

У задоволенні решти заявлених вимог, відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткової постанови суду складено 25 травня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: