ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/52/21Головуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/817/594/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участі секретаря - Іванюта О.М.

та сторін: представника ПрАТ Тернопільгаз - Луківа Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання у місті Тернополі цивільну справу №593/52/21 за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2021 року, ухвалену суддею Крамар В.М., за заявою приватного акціонерного товариства Тернопільгаз до ОСОБА_1 про видачу судового наказу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року до суду надійшла заява приватного акціонерного товариства «Тернопільгаз» до боржника ОСОБА_1 про видачу судового наказу, відповідно до якої просить стягнути із боржника ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Тернопільгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 1490,63 грн.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою приватного акціонерного товариства «Тернопільгаз» до ОСОБА_1 .

Роз`яснено заявнику, що відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ПрАТ Тернопільгаз - Луків Р.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, при цьому висновки грунтуються на невірному встановленні обставин, що мають значення для справи та просить скасувати ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2021 року у справі №593/52/21, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оплата за надані послуги з розподілу природного газу у 2020 році не залежить від фактичного споживання природного газу в даний період, оскільки розрахунок здійснюється, виходячи із споживання природного газу за газовий рік, який передував розрахунковому календарному року (2020 р.), а саме:з жовтня 2018 року по вересень 2019 року, включно.

За період попереднього газового року (жовтень 2018 року-вересень 2019 року) споживачем ОСОБА_1 по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично спожито 1 421,04 м. куб. природного газу, що є річною замовленою потужністю на розрахунковий 2020 календарний рік.

Представник ПрАТ Тернопільгаз вказує, що місячна вартість послуги розподілу природного газу становить добуток 118,42 м. куб. (1 421,04/12) на тариф. В результаті вказаних математичних дій отримано місячну вартість послуги з розподілу природного газу, яка з січня по червень 2020 року становить 126,47 грн., щомісячно; з липня по грудень 2020 року 146,36 грн. щомісячно. Також зазначає, що вказані кошти є обов`язковими до оплати. За період з січня по листопад 2020 року надано послуги з розподілу природного газу на суму 1 490,63 грн.

Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк не надали.

В судове засіданні апеляційного суду з`явився представник ПрАТ Тернопільгаз - Луків Р.М. Підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі з мотивів наведених у ній.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи з метою особистої участі у судовому засіданні не подав. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, серед іншого, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до положень ч.ч. 1-3 ст. 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місце знаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, як передбачено вимогами ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Згідно п.7 ч.1 ст.168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, про що зазначається у судовому наказі.

Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п.5 ч.3 ст.170, ч.3 ст.171 ЦПК України), що є передбаченою процесуальним законом підставою для скасування судового наказу.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того що вимоги заявника не належать до вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та відсутності доказів щодо заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 1490,63 грн.

Разом з тим, вказаний висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки він не відповідає вимогам закону.

При цьому, на підтвердження розміру заборгованості Товариство додало до заяви фінансовий стан споживача, де нарахування заборгованості за вказану послугу зафіксоване у розмірі 1490,63 грн. (а.с.11).

Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (п.п.1.1, 1.2 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494).

Згідно з вимогами ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Типовий договір укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

На підставі Договору ПрАТ «Тернопільгаз» надає послуги з розподілу природного газу ОСОБА_1 та членам його сім`ї, для забезпечення природним газом побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості.

Відносини сторін, що є предметом цього Договору, регулюються згідно із Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом ГРМ.

Тарифи, вартість послуг, які надаються ПрАТ «Тернопільгаз», та порядок оплати встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі НКРЕКП).

Пунктом 2.1 Типового договору розподілу природного газу передбачено, що за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу (п. 6.1 Договору).

Постановою НКРЕКП № 3040 від 24.12.2019 року встановлено тариф на послуги з розподілу природного газу для ПрАТ «Тернопільгаз», який є обов`язковим як для Оператора ГРМ, так і для споживачів та застосовується сторонами при розрахунку вартості наданих послуг. На період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно тариф на послуги розподілу природного газу становить 1,068 грн за 1 м. куб на місяць (з урахуванням ПДВ); з 01 липня 2020 року - 1,236 грн за 1 м. куб. на місяць (з урахуванням ПДВ).

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 903 Цивільного Кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п 6.6 Типового договору розподілу природного газу Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України від 09.11.2017 року №2189 «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належать послуги з розподілу природного газу.

Суд першої інстанції, помилково не взяв до уваги зазначені норми закону, та подані до заяви про видачу судового наказу матеріали та прийшов до помилкового висновку, що у ОСОБА_1 як споживача відсутня заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг перед приватним акціонерним товариством «Тернопільгаз» та вимоги заявника не належать до вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів наголошує, що надаючи оцінку розрахунку заборгованості та обґрунтованості нарахування боргу, суд першої інстанції фактично допустив розгляд заявлених ПрАТ "Тернопільгаз" вимог по суті, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови стягувачу у видачі судового наказу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз задовольнити.

Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 травня 2021 року.

Головуючий: Шевчук Г.М.

Судді: Костів О. З.

Міщій О. Я.