Справа № 192/1780/20
Провадження № 2-о/192/6/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Тітової О.О.,

за участю секретаря - Петльованого Д.А.,

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

представника заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, заінтересовані особи: Солонянський районний сектор Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 через представника адвоката Мулька А.В. звернулась до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з заявою в якій просить встановити факт що має юридичне значення, що ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Бірма Кунгурського району, Пермської області, проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви зазначає, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Бірма Кунгурського району, Пермської області Російської Радянської Федеративної Соціалістичної республіки, яка входила до складу СРСР та стала громадянкою СРСР. 22 листопада 1990 року відповідно до чинного на той час законодавства РРСФС отримала паспорт громадянина СРСР. У травні 1991 року переїхала на постійне місце проживання до м.Харкова Української РСР у зв`язку зі створенням сім`ї. Вона познайомилася та стала спільно проживати однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тобто у фактичних шлюбних відносинах із мешканцем м.Харкова ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 разом з чоловіком та його рідними з травня 1991 року по липень 1995 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї з ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 . В 1995 році разом з чоловіком та сином переїхала з м.Харкова до м.Дніпропетровська, де проживала у найманій квартирі. У 1998 році разом з чоловіком та сином переїхала з м.Дніпропетровська до с.Жданове Солонянського району Дніпропетровської області. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них з ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що шлюб з ОСОБА_4 зареєстрований не був, дані про батька дитини в свідоцтві про народження були записані з її слів. В даний час вона разом з дітьми проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 у гуртожитку. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік ОСОБА_4 . Зазначає, що після розпаду СРСР фактично проживала без реєстрації на Україні, у м.Харкові разом з чоловіком сином та сім`єю чоловіка з травня 1991 року по липень 1995 року, її рідня до цих пір проживає на території Росії. Проживаючи вже у м.Харкові вона звичайно досить часто їздила до своєї мами та близьких людей до Росії. Оскільки паспорт громадянина СРСР отримувала на території РФ то була прописана там же у червні 1991 року, проте під час відвідування своїх рідних на території РФ 08 серпня 1991 року виписалася із території цієї колишньої республіки СРСР. Свекруха обіцяла прописати її у своїй квартирі після того, як вона впишеться з РФ, однак своєї обіцянки не дотрималася. Крім того, вона відповідно до вимог законодавства України не проставила у той час у паспорті громадянина СРСР відмітку про громадянство України. Вона має намір оформити громадянство України, проте на звернення до заінтересованої особи щодо обміну паспорту зразка 1974 року їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Для набуття громадянства за територіальним походженням та отримання паспорта громадянина України просить встановити факт проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Ухвалою суду 11 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 12 січня 2021 року задоволено клопотання представника щодо допиту в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в режимі відеоконференції та ОСОБА_9

07 квітня 2021 року повторно винесено ухвалу про допит в режимі відеоконференції свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки розгляд справи не відбувся через тимчасову непрацездатність головуючого.

Заінтересовані особи письмових пояснень щодо заяви суду не надали.

В судовому засіданні заявник підтримала заяву, зазначила, що з травня 1991 року постійно проживає в Україні, з травня 1991 року по червень 1995 року постійно мешкала у м.Харкові разом з чоловіком ОСОБА_4 з яким шлюб не укладала, а перебувала у фактичних сімейних стосунках. ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син, а в 2002 році донька, про себе вона не думає, сину треба одружуватись, доньці виходити заміж, а паспорт громадянина України діти отримати не можуть, оскільки вона має паспорт СРСР. Додатково зазначила, що взимку 1990 року познайомилась з ОСОБА_4 , який поруч проходив військову службу, їй було 18 років, ОСОБА_10 кликав її з собою до м.Харкова. В травні 1991 року вона разом зі своєю подругою ОСОБА_11 приїхали до її тітки у м.Павлоград Дніпропетровської області, пробули там 3 дні, а потім вона поїхала до ОСОБА_12 у м.Харків та стала з ним жити. Вони жили разом з сестрою ОСОБА_13 та його матір`ю у м.Харкові. Під час проживання у м.Харкові ОСОБА_10 познайомив її зі своїми друзями, однією з яких була ОСОБА_14 , зараз її прізвище ОСОБА_15 . За весь період з травня 1991 року, тобто коли вона приїхала до України, вона раз чи двічі їздила до Росії. Вперше коли поїхала до матері для виписки, її паспорт був у матері, вона без її участі самостійно спочатку поставила відмітку про її прописку, а потім без її участі відмітку про виписку, оскільки свекруха обіцяла її прописати у їх квартирі в м.Харкові, якщо вона випишеться у Росії. Вдруге, коли сину було 2 роки та 8 місяців вона разом з сином поїхала до Росії, щоб відвезти молодшого брата до матері. ЇЇ брат лише раз приїздив до Харкова та коли вона відвезла брата до матері та повернулася до чоловіка, брат розповів матері у яку родину вона потрапила, через це вона з власними рідними не спілкувалась близько 20 років.

Свекруха окрім прописки обіцяла, що влаштує її на роботу, у зв`язку з чим і просила поквапитись з випискою, вона попросила мати виписати її та поставити відповідну відмітку у паспорті, що мати і зробила, її паспорт СРСР до серпня 1991 року був у матері, однак свої обіцянки свекруха не виконала та не прописала та не влаштувала її на роботу. Коли вона була вагітна сином, на обліку у жіночій консультації не стояла, лікарні не відвідувала. З часу приїзду до України вона офіційно не працювала. Будь-яких фото тих часів у неї не збереглося. Вона з чоловіком та сином переїхали з м.Харкова у 1995 році спочатку до м.Дніпропетровська, потім до області. Через деякий час, приблизно в 1996 році вона дізналася, що її чоловік вживає наркотики, її життя було важким, оскільки мати не прийняла того, яку долю вона собі обрала. Коли вона жила з чоловіком, розраховувала, що він буде допомагати їй, однак з часом ставало лише гірше, тому коли у 2002 році народилась їх друга дитина - донька ОСОБА_6 і чоловік не зареєстрував її народження, вона вирішила припинити шлюбні відносини та з 2003 року з дітьми переїхала до гуртожитку у с.Надіївка, а всі документи залишились у чоловіка. В 2013 році у будинку чоловіка сталася пожежа, яка знищила всі документи, фото, речі.

Паспорт СРСР так і не обміняла та не вклеїла вчасно фото, оскільки була на Україні сама та не мала підтримки, ані рідних з Росії з якими тривалий час навіть не спілкувалась, ані рідних чоловіка: свекруха пила, а чоловік став вживати наркотики. З 1991 року по час звернення до суду вона була безпорадною без прописки та документів. Всі документи, в тому числі про народження дітей вона отримувала за сторонньої допомоги за плином значного часу. Письмово нікуди не зверталась, тому що треба було працювати та забезпечувати дітей. Бажає оформити документи належним чином та набути громадянство України, бажає бути громадянкою України, як і її діти та онуки.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Мулько А.В. підтримав заяву та уточнив, що заявниця не розуміє юридичних тонкощів, переживає та губиться під час судових засідань, так як тривалий час не має документів. Всі документи на дітей їй допомагають оформлювати депутати чи відповідні органи, оскільки їм «двері відкриті», а куди б не звернулась заявниця її женуть через відсутність документів.

Представник заінтересованої особи - Солонянського районного сектору Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Рябополова О.В. в судовому засіданні поклалася на розсуд суду, зазначила, що заявник плутається в датах, обставинах, тому встановити факт може лише суд.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснила, що знає ОСОБА_1 з весни-літа 1991 року, коли її сусід та друг ОСОБА_17 приїхав з армії та познайомив їх. Знає, що заявник мешкала з ОСОБА_18 однією сім`єю, в ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син, а вона стала хрещеною матір`ю. З часу знайомства з заявницею вона часто з нею спілкувалась, приходила в гості, разом святкували свята, гуляли у парку. На жаль, жодних фото тих часів не збереглося. Пам`ятає, що ОСОБА_19 їздила до подружки у м.Павлоград, їздила до Росії, однак точної дати зазначити не змогла. Зазначила, що з часу їх знайомства ОСОБА_20 постійно жила у квартирі зі свекрухою, сином, чоловіком та не працювала. Спілкуватись з ОСОБА_19 перестала, коли вона з чоловіком та сином переїхали з м.Харкова, це було коли хреснику було 4 роки.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що заявник є дружиною її брата ОСОБА_21 . Брат в 1991 році повернувся з армії, під час служби познайомився з ОСОБА_22 про яку розповідав, телефонуючи зі служби. Після повернення брата з армії через 1-2 тижні приїхала ОСОБА_23 з подружкою. Потім вони з ОСОБА_19 їздили до м.Павлограда до тітки подруги ОСОБА_19 , щоб забрати її речі, це було літом 1991 року. Вони повернулись з м.Павлограду через декілька днів та ОСОБА_19 постійно мешкала з братом в їх квартирі. Точно пам`ятає, що день міста Харкова 23 серпня 1991 року, вони святкували разом, а після свята їздили на базар за одягом, навчальними матеріалами, ОСОБА_19 допомагала збирати її до школи. Їй було лише 13 років, а брат та мати працювали та не відпускали самостійно на базар, тому ОСОБА_19 їй допомагала. В 1992 році у неї народився племінник син заявниці та її брата, племінник до дитячого садка не ходив. Вагітність ОСОБА_19 пам`ятає добре, однак не пам`ятає чи стояла вона на обліку, оскільки оді їй було лише 13 років. Підтвердила, що з її матір`ю свекрухою у них були складні стосунки. Її мати дійсно могла просити ОСОБА_19 виписатись, щоб влаштувати на роботу та прописати у їх квартирі, однак своїх обіцянок не виконала та не прописала ОСОБА_19 та на роботу не влаштувала. В 1996 році вона вийшла заміж та переїхала до Росії.

Заслухавши пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи, а також свідків ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, ОСОБА_9 , даними в суді, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно паспорта громадянина СРСР НОМЕР_1 , виданого 22.11.1990, ОСОБА_23 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Бірма Кунгурського району, Пермської області. На сторінці 11 в графі діти зазначено: 1. ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . На сторінці 14 паспорта «Місце проживання» є два штампи Виконкому Орловської селищної ради Усольського району Пермської області про постійну прописку заявниці з 13 червня 1991 року у АДРЕСА_3 та виписку 08 серпня 1991 року (а.с.12-14).

Згідно свідоцтва про встановлення батьківства НОМЕР_2 від 23.06.1992, батьком ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який народився у ОСОБА_1 є ОСОБА_17 (а.с.17).

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 від 23.05.2017 (повторно) ОСОБА_24 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матір`ю є ОСОБА_23 (а.с.18).

Актом підтвердження фактичного місця проживання від 06.02.2019 встановлено, що ОСОБА_24 , 1992 року народження фактично проживає в АДРЕСА_2 (гуртожиток) з 1998 року, зі складом сім`ї: сестра ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_23 , 1971 р.н.

Згідно свідоцтва про народження Запис поновлено Серія НОМЕР_4 від 01.06.2021 (повторно) встановлено, що ОСОБА_25 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначені ОСОБА_26 та ОСОБА_23 .

Згідно копію акту про пожежу від 11.02.2013 пожежею, яка сталася 10.02.2013 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_17 знищено особисті речі та житловий будинок.

Згідно свідоцтва про смерть Запис поновлено Серія НОМЕР_5 від 08.06.2017 ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 45 років, про що 08.06.2017 складено відповідний актовий запис №01 (а.с.22).

Відповіддю Солонянського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо обміну паспорта зразка СРСР 1974 року заявниці запропоновано звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання та території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13.11.1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІ Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» - для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 24 серпня 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та вищезазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Згідно статті 1 Закону України «Про громадянство України» визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які проживали на території України станом на 24.08.1991 року і перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт проживання, тому для встановлення належності до громадянства України особа подає заяву, а також інші відповідні документи передбачені розділом II Порядку до управління, відділу міграційної служби за місцем проживання в Україні.

Окрім того, згідно п. 44 Розділу ІІ Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_9 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ станом на 24.08.1991(13.11.1991).

Відповідно до частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця на підтвердження обставин, що мають значення для справи, посилалася на власні пояснення, які є суперечливими, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та документи, які є недійсними (паспорт громадянина СРСР) та отриманими після дати, станом на яку заявниця просить встановити факт, що має юридичне значення - проживання на території України.

Суд вважає, що заявниця не довела факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки як сама зазначає приїхала до України лише в травні 1991 року та без паспорту.

Відсутність паспорту громадянина СРСР зразка 1974 року, який заявник залишила за місцем прописки, на думку суду, спростовує її доводи щодо переїзду на постійне місце проживання до м.Харкова Української РСР у зв`язку зі створенням сім`ї.

Крім того, як встановлено судом, заявниця отримала паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1 22 листопада 1990 року. 13 червня 1991 року була зареєстрована у АДРЕСА_3 , а 08 серпня 1991 року була виписана зі вказаної адреси.

Суд враховує, що прописка та виписка заявниці здійснені відповідним органом Усольського району Пермської області. Доказів на підтвердження доводів, що як прописка, так і виписка відбувалась без особистої участі заявника її матір`ю суду не надано.

Показання свідків не можуть вважатися достатніми доказами факту постійного проживання заявника на території України з весни-літа 1991 року.

Суд бере до уваги, що предметом доказування у даній справі є обставини майже тридцятирічної давнини, тому суд критично ставиться до наданих свідками показань.

Достовірність та точність повідомлених суду заявницею відомостей, як викладених в заяві так і наданих під час розгляду справи, суд обґрунтовано вважає сумнівними, тому до уваги не приймає.

Будь-яких достовірних даних на підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 заявником чи її представником суду не надано.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявником беззаперечно не доведено факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, у зв`язку з чим у задоволенні заяви суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 13, 76-81, 258- 259, 268, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, заінтересовані особи: Солонянський районний сектор Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 03.06.2021.

Суддя О.О. Тітова