ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/524/21 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Іванюта О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу № 607/22145/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Пономаренко Ігор Анатолійович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2021 року, ухвалене в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Вийванком О.М., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

18.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 08.09.2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.04.2016 року. Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народилася дитина син ОСОБА_3 .

Позивачка вказала, що син проживає разом із нею, вона його матеріально утримує та піклується про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, а батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає.

ОСОБА_1 зазначила, що її заробітна плата становить 1120 євро в місяць, що становить приблизно 37979 гривень. Зазначила, що вона витрачає на утримання сина більше 18000 гривень на місяць, що включає витрати на навчання, придбання продуктів харчування, на санаторно курортне лікування, профілактику захворювань, витрати на сезонний одяг і на інші потреби. Позивачка подала розрахунок витрат, необхідних на її думку, для утримання дитини віком 6-18 років, який становить 44335,23 гривні в місяць ( а.с.7-15).

Позивачка вказала, що відповідач фізично здоровий, інших утриманців не має, працює за кордоном водієм і заробляє від 1500 до 2300 євро щомісячно, тому просила стягнути з нього аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 18000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень, згідно розрахунку, зробленого її представником адвокатом Пономаренком І.А.( а.с. 18).

10.03.2021 року представник відповідача адвокат Бабій Н.І. подав відзив на позов та зазначив, що ОСОБА_2 з грудня 2020 року по березень 2021 року тимчасово працював у Польщі водієм вантажного автомобіля та отримував близько 10000 гривень за місяць, однак звільнився з роботи і повернувся в Україну. В даний час відповідач ніде не працює, доходів не має, проживає разом із своїми батьками у їх будинку, власного майна не має. Відповідач не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1500 гривень щомісячно. Представник відповідача вказав, що позовна заява не містить будь - яких доказів того, що ОСОБА_1 щомісячно витрачає на утримання сина 18000 гривень, вважає долучений позивачкою розрахунок витрат на утримання дитини неналежним доказом у справі.

Також представник відповідача зазначив у відзиві на позовну заяву про те, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень, яку позивачка просить стягнути, є неспівмірною із складністю справи, тому просив відмовити у стягненні цих витрат. Вказав також, що позивачка не подала доказів щодо фактичної оплати адвокату згідно договору про надання правової допомоги від 08.12.2021 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11.03.2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 3000 гривень судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 у користь держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Пономаренко І.А. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11.03.2021 року, постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник позивачки зазначив, що суд безпідставно зменшив суму аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, не урахувавши тих обставин, що ОСОБА_2 не має інших утриманців, фізично здоровий, працює за кордоном та отримує значний дохід. Вказана відповідачем інформація про те, що він заробляє близько 10000 гривень за місяць є неправдивою, оскільки за кордоном заробіток не виплачується у гривні. Зазначив, що стягнута судом сума аліментів є наближеною до мінімального розміру та не узгоджується з реальною вартістю утримання дитини, яка визначена Постановою Кабінету Міністрів України № 780 від 11.10.2016 року.

Крім того, представник вказав, що визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень не відповідає вимогам закону, оскільки судом не враховано умови договору про надання професійної правничої допомоги від 08.12.2020 року, згідно якого сума витрат визначена у розмірі 10000 гривень. При цьому, у справі відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Представник відповідача адвокат Бабій Н.І. в порядку п. 3 ч. 1 статті 43 ЦПК України подав письмові пояснення у справі, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник вказав, що позивачка не подала доказів про те, що її витрати на утримання сина становлять більше 18000 гривень щомісячно і не подано доказів про можливість відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти у розмірі, який визначений у позовній заяві.

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 з грудня 2020 року по березень 2021 року тимчасово працював у Польщі водієм, за що отримував близько 10000 гривень в місяць, однак звільнився з роботи та повернувся в Україну. Тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 18000 гривень щомісячно, як просить позивачка, однак погодився сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом.

Крім того, представник відповідача вказав, що суд першої інстанції із урахуванням малозначності даної справи, рівня її складності, поданих ним заперечень вірно стягнув в користь ОСОБА_1 3000 гривень судових витрат на правову допомогу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , тому стягнув з відповідача в користь позивачки ОСОБА_1 3000 гривень аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для утримання сина. Крім того, суд стягнув з відповідача в користь позивачки понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону, ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із ч.1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому статті 369 ЦПК України.

Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.09.2012 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи видно, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю по АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Як видно із змісту позовної заяви та наданих ОСОБА_1 документів, вона є працевлаштована, її заробітна плата становить 1120 євро на місяць, що становить станом на 8.12.2020 року 37979 гривень. (а.с. 2, 19).

Дитина ОСОБА_5 навчається в Тернопільському навчально виховному комплексі Школа ліцей № 6 ім. Н. Яремчука, що стверджується довідкою від 08.12.2020 року (а.с. 20).

Відповідач пояснив, що з грудня 2020 року по березень 2021 року тимчасово працював у Польщі водієм, за що отримував приблизно 10000 гривень заробітної плати, однак звільнився, повернувшись до України (а.с. 36).

Відомості щодо теперішнього місця роботи відповідача, розміру його доходу у матеріалах справи відсутні. У відповідача відсутнє будь - яке нерухоме майно, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.03.2021 року, індексний номер 247484146 (а.с. 35).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із статтею 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (стаття 191 СК України).

Установивши, що дитина сторін ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні, а відповідач не надає коштів на утримання сина, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини.

Крім того, аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі визначені із урахуванням обставин, передбачених статті 184 СК України.

При визначенні розміру аліментів у сумі 3000 гривень щомісячно, які необхідні для розвитку дитини, судом ураховано вимоги статті 182 СК України. Зокрема, суд взяв до уваги ті обставини, що син сторін є здоровою дитиною, хронічних захворювань не має. Дитина проживає з матір`ю, яка добре матеріально забезпечена, отримує дохід 1120 євро, що становить близько 37979 гривень. Відповідач має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має. Як пояснив відповідач, в даний час він не працює, доходів не має, живе з батьками, власного майна не має, працював тимчасово за кордоном з грудня 2020 року по 6.03.2021 року, отримуючи заробіток близько 10000 гривень.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги про те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував ті обставини, що відповідач працює за кордоном, має великий дохід, тому повинен сплачувати аліменти в розмірі 18000 гривень. Однак, в матеріалах справи відсутні докази щодо працевлаштування ОСОБА_2 з березня 2021 року за кордоном та розміру його доходів. Також у справі відсутні докази щодо необхідності щомісячних витрат на утримання дитини в сумі 18000 гривень, а наведений у позовній заяві розрахунок щомісячних витрат на дитину не підтверджений будь - якими доказами щодо реального здійснення таких витрат позивачкою. При цьому, слід урахувати, що Постанова Кабінету Міністрів України № 780 від 11.10.2016 року, якою затверджено набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг для основних соціальних і демографічних груп населення, може мати лише рекомендаційний характер, тому не врахована судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини.

Отже, доводи апеляційної скарги про можливість ОСОБА_2 сплачувати аліменти у більшому розмірі не відповідають обставинам справи та поданим доказам.

Разом з тим, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років на момент звернення із даним позовом становив 1109 гривень, що спростовує доводи скарги про стягнення судом аліментів у наближеному до мінімального розмірі.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо необхідності збільшення судових витрат за надання професійної правничої допомоги до 10000 гривень.

Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею судових витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути пропорційним до предмета спору.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, суд дійшов вірного висновку про те, що наявний в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 08.12.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Пономаренком І.А., квитанція на оплату послуг адвоката в сумі 10000 гривень не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

10.03.2021 року представник відповідача адвокат Бабій Н.І. у відзиві на позовну заяву виклав заперечення щодо суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., указуючи на її неспівмірність із урахуванням характеру справи, її малозначністю та тієї обставини, що суд розглядає спір у порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно п. 4 Договору про надання правової допомоги від 8.12.2020 року, укладеного між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Пономаренком І.А., замовник зобов`язалась сплатити виконавцю винагороду у розмірі 10000 гривень, враховуючи одне судове засідання. У випадку проведення більш ніж одного судового засідання у справі, замовник сплачує за кожне наступне судове засідання 2000 гривень. У справі наявна квитанція до прибуткового касового ордеру, відповідно до якої адвокат Пономаренко І.А. прийняв від ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 10000 гривень згідно вказаного договору.

Із попереднього розрахунку суми судових витрат вбачається, що адвокатом Пономаренком І.А. надавались такі послуги: 1) підготовка позовної заяви - 7,40 год.; 2) реєстрація обліку позовної заяви - 0,20 год.; 3) підготовка відповідних документів у разі пред`явлення позову 0,50 год.; 4) складання позовної заяви 1,20 год.; 5) участь у розгляді справи в суді, одне - 4,00 год.; 6) вивчення нормативних актів, один акт - 0,30 год.; 7) підготовка заключної відповіді - 1,20 год.; 8) інструктаж і консультації - 1,20 год., інструктаж - 3 консультації; 9) проведення розрахунку прожиткового мінімуму 30 год. Загальна сума витраченого часу адвоката згідно попереднього розрахунку становить 56годин.

Однак, будь - яких доказів про фактично витрачений час та вартість однієї години роботи адвоката у справі не подано.

Разом з тим, з матеріалів видно, що у справі було призначено три судових засідання. Зокрема, 02.02.2021 року в суд з`явився адвокат позивачки ОСОБА_6 , однак розгляд справи було відкладено. Тривалість розгляду справи становила близько 2 хвилин, що стверджується протоколом судового засідання (а.с. 24). 19.02.2021 року судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному (а.с. 30). Судове засідання 11.03.2021 року, на якому ухвалено рішення суду, тривало близько 1 години 5 хвилин (а.с. 41-42). Отже час, зазначений адвокатом у попередньому розрахунку за одне судове засідання в кількості 4 годин, не відповідає обставинам справи Непропорційним із складністю справи колегія суддів вважає визначений адвокатом час на проведення розрахунку необхідних продуктів харчування, предметів гардеробу і санітарії в кількості 30 годин, який більш ніж у чотири рази перевищує час, який адвокат витратив для написання позовної заяви.

У матеріалах справи відсутні будь - які відомості, щодо наданої адвокатом послуги підготовка заключної відповіді, на яку, як вказав адвокат, він потратив 1,20 годин.

Даний спір виник із сімейних правовідносин, предметом позову є стягнення аліментів, тому згідно вимог п. 1 ч. 4 статті 274 ЦПК України розгляд справи судом першої здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, що свідчить про незначний рівень складності справи.

З урахуванням критеріїв співмірності, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, колегія суддів вважає, що суд підставно стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її задоволення та скасування рішення суду немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Пономаренко Ігор Анатолійович - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11.03.2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції складена 27 травня 2021 року

Головуючий

Судді