Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/785/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24.05.2021 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Басистої Т.В.,

справа № 677/785/19,

сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

вимоги позивача - стягнення моральної шкоди,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач зазначив, що внаслідок наклепу відповідачки відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №411513 від 21.01.2019 року за ст. 173 КУпАП.

В поясненнях до протоколу серії ГР №411513 від 21.01.2019 відповідачка зазначала, що позивач ображав її нецензурними словами, шарпав за верхній одяг.

За наслідком судового розгляду вказаного вище протоколу, постановою Ярмолинецького районного суду від 25 березня 2019 року по справі №689/252/19 провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позивач зазначає, що наклеп відповідачки, витрата часу на встановлення істинності, участь в трьох судових засіданнях, переживаннях з цього приводу призвели до душевних страждань.

Відповідачка своїми діями завдала моральної шкоди позивачу, що проявилася на стані його здоров`я, оскільки він є інвалідом 2 групи загального захворювання. Після отримання повістки до суду, розгляду справи та наперед знаючи про свою невинність, яку треба було доводити в суді, в нього почали проявлятися приступи сильного головного болю, внаслідок чого позивач мусив звертатися до лікаря та вживати ліки.

Покликаючись на вищенаведене, позивач просить стягнути на його користь 10000 грн моральної шкоди з відповідача.

Відзив на позов відповідач до суду не подала.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволені. Пояснив, що відповідач у протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується від 19.01.2019 поширила неправдиві відомості вказавши, що він вчинив адміністративне правопорушення. Щодо винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач, яка повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позов не подала та про причини неявки суд не повідомила.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

21.05.2019 відкрито провадження у справі і постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.05.2021 суд ухвалив проводити заочний розгляд за наявними матеріалами справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

19.01.2019 ОСОБА_2 звернулася з заявою до Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області про вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується, в якій просила застосувати заходи до ОСОБА_3 та її двох знайомих, які погрожували ОСОБА_2 фізичною розправою, ображали її нецензурною лайкою та шарпали за верхній одяг.

19.01.2019 ОСОБА_2 подала пояснення за вказаними фактами.

21.01.2019 за заявою потерпілої ОСОБА_2 на ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол серії ГР №411513 від 21.01.2019 року, яким йому інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУПАП. Ярмолинецького районного суду від 25 березня 2019 року по справі №689/252/19 провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що підтверджується протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, копією постанови Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25.03.2019.

Згідно письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 в січні 2019 року вона уклала цивільно-правовий договір з ОСОБА_3 . В ході чергової ревізії було виявлено недостачу. В подальшому ОСОБА_3 повернулася з невідомим чоловіком та почали погрожувати їй фізичною розправою, провокувати конфлікт, виражалися нецензурною лексикою.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 02.03.2017 р. позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання.

Зазначені обставини підтверджуються пенсійним посвідченням на ім`я ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 , копією постанови Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25.03.2019, поясненнями ОСОБА_2 , копією протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується, відомостями з медичної картки ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституція України).

Відповідно до ст. 201 ЦК України, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Як роз`яснено у п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 цієї Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

V. Оцінка суду

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір (ст. 34 Конституція України).

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У ч.1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що внаслідок подання недостовірної інформації на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та він змушений був доводити свою невинуватість в суді, що спричинило йому душевні страждання.

На підтвердження вказного позивач посилається на такі докази: копію постанови Ярмолинецького районного суду від 25 березня 2019 року по справі №689/252/19, копію письмових пояснень ОСОБА_2 , копію протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, копію сторінок з медичної картки.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, як свідчить ст. 40 Конституції України, у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 523/4380/15-ц від 20.12.18.

Як визначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року - звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

Хоча Конституційний Суд України дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявник міг обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (Сірик проти України, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).

Отже, даючи оцінку зверненню відповідачки, до Ярмолинецького ВП ГУНПУ в Хмельницькій області із заявою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що входить до компетенції правоохоронних органів, суд вважає, що в даному випадку відсутній факт поширення недостовірної інформації відповідачкою, що порушує особисті немайнові права позивача, або завдає шкоди його особистим немайновим благам, чи перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що має для нього негативні наслідки.

Суд розцінює такі дії відповідача не як умисні дії спрямовані на поширення недостовірної інформації з метою притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а як дії спрямовані на здійснення свого конституційного права на звернення до правоохороного органу за захистом своїх прав.

Крім того з наданих суду доказів позивач не довів, якими саме діями відповідачка заподіла моральну шкоду, в чому вона полягає. Подані суду копії медичних документів суд вважає неналежними доказами, оскільки ці документи не містять відомостей, що зазначені в них обставини стосуються позивача, так як у них відсутні прізвища особи, щодо якої вони складені.

Таким чином суд доходить висновку, що позивач в судовому засіданні не довів достатніми, належними та допустимими доказами того, що відповідач своїми діями заподіяла шкоду честі та гідності позивача, та спричинила моральну шкоду.

Факт звернення відповідача до поліції суд розцінює як реалізацію її конституційного права на звернення до правоохороного органу за захистом своїх прав, а не як дії, спрямовані на спричинення шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача.

Обставин, які вказують, що відповідач іншими діями, наведеними у позові, заподіяла позивачу моральної шкоди та доказів цьому, в ході судового розгляду встановлено не було.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що відсутні підстави для задоволення позову.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 68, 200, 201, 277, 297 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 27, 30 Закону України "Про інформацію" , ст.ст. 5,12,13,81,89,133, 141 , 258, 259, 264, 265, 268, 278-280 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Красилівського районного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги позивачем заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 25.05.2021.

Суддя Р. В. Вознюк