№ 207/1809/20
№ 2/207/523/21
14 травня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Подобєд О.К.
при секретарі Онищенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в особі Керівника який діє в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, -
У липні 2020 року до суду звернулась Кам`янська окружна прокуратура Дніпропетровської області в особі Керівника який діє в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Прокурор Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала про заочний розгляд справи.
Представник Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.
В судове засідання представник КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» не з`явився, повідомлений належним чином причину неявки суду не повідомив.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до положень ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Судом встановлено, що 10.01.2020 року приблизно о 10 годині 45 хвилин - у темний час доби, керуючи технічно справним легковим автомобілем «ДЕУ Ланос» н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, ОСОБА_1 здійснював рух по проспекту Ювілейному у м. Кам`янському, по автодорозі, що має по дві смуги руху в кожному напрямку, розділені горизонтальною білою подвійною суцільною дорожньою розміткою, зі швидкістю 50 км/год., при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому здійснював рух пішохід ОСОБА_3 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод ні технічного, ні механічного характеру повинен був зменшити швидкість руху, а при необхідності зупинитись, щоб пропустити пішохода. Однак, в порушення вимог пункту 18.1. Правил дорожнього руху, ОСОБА_1 швидкість свого руху не знизив, заходи гальмування своєчасно не застосував, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку автомобіля.
В результаті ДТП, пішоходу ОСОБА_3 згідно висновку судово-медичної експертизи № 51-Е від 29.01.2020 року було заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла: закритий перелом обох кісток лівої гомілки в верхній третині з гематомою в цій ділянці: розрив ключичної-акроміального счленіння ліворуч-які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень.
У зв`язку з отриманими потерпілим ОСОБА_3 тілесних ушкодженнь, останній перебував на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні ВАІТ та нейрохірургічному відділенні Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 09.01.2020 року по 07.02.2020 року. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 18 198 гривень 53 копійки. Вказані кошти на даний час не відшкодовані.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 1206 Цивільного кодексу України, особа яка чинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Згідно пункту 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Статтею 103-4 Бюджетного кодексу України визначено, що фінансування закладів охорони здоров`я місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету.
У відповідності до п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Оскільки фінансування закладів охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, то витрачені кошти на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню на користь закладів охорони здоров`я.
Відповідно до п. п. а) п. 3 ч. 1ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки).
У зв`язку з цим, неповернення витрачених бюджетних коштів на лікування потерпілих від злочинів порушує інтереси держави та суспільний інтерес відповідної територіальної громади у вигляді забезпечення належного та якісного медичного обслуговування громадян.
У разі стягнення коштів з відповідача, вони будуть спрямовані на необхідні медичні послуги, забезпечення діяльності лікарні тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачем відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3 .
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в особі Керівника який діє в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню, оскільки відповідач дійсно вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок якого потерпілий перебував на лікуванні у КНП КМР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги", що підтверджується матеріалами справи.
Окрім того, приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 133,141,142 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з останнього має бути стягнуто в дохід держави суму судового збору у розмірі 2 102,00 гривень.
Керуючись ст.ст.1166,1206 Цивільного кодексу України,ст. 89 Бюджетного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», ст. ст.4,12,13,76-81,133,141,258-259,265,268,277-279,354-355ЦПК України суд,
Позовні вимоги Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в особі Керівника який діє в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач та третя особа має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя О.К. Подобєд