ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3530/20
Провадження № 2/210/186/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"24" травня 2021 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Ступак С.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Доценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку для прийняття спадщини, усунені від спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поновлення строку для прийняття спадщини, усунені від спадкування та просив суд поновити йому, строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та усунути від спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , яка помела ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_3 , про що складено 10 квітня 2014 року відповідний актовий запис №332. 13 червня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт та заповіла належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та його сестрі ОСОБА_4 (після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 ). Позивач у позові зазначив, що на момент складання заповіту він був неповнолітнім та на момент смерті бабусі він мешкав за межами міста та країни, а саме перебував на заробітках у Російській Федерації. Коли бабуся померла він приїхав на її похорон та потім одразу повернулася на роботу, тобто виїхав з держави. У лютому 2016 року позивач повернувся в країну та 02 березня 2016 року він разом з сестрою ОСОБА_2 звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було відмовлено позивачу в отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним було пропущено строк для звернення з вказаною заявою.

Позивач також у позові вказав, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак після смерті бабусі та свого повернення до м. Кривого Рогу він проживав у квартирі, яка за життя належала його бабусі, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , сплачував комунальні платежі за вказаною адресою та зробив там косметичний ремонт.

Крім того, позивач зазначив, що у нього маються підстави для усунення відповідача від спадкування, оскільки вона не опікувалась спадкодавцем, не надавала їй необхідної допомоги. Бабуся померла у віці 77 років, враховуючи її вік вона потребувала допомоги, позивач не міг надати їй таку допомогу, оскільки перебував за межами міста. Відповідачка перебуваючи у місті самоусунулась від надання допомоги, у зв`язку з чим позивач посилаючись на вимоги ст. ст. 1224, 1272 ЦК України просив суд задовольнити його позов у повному обсязі.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. (а.с.24)

Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с.56)

У судовому засіданні 09 квітня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сілкіна М.В. заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування наведенні в позовній заяві просила суд позов задовольнити. Крім того, представник позивача просила суд допитати в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Присутня у судовому засіданні 09 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі та зазначила, що дійсно бабусі вона не допомагала всі витрати по утриманні за життя та після смерті ОСОБА_3 та її квартири брав на себе ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні 09 квітня 2021 року свідок ОСОБА_6 зазначила, вона за проханням ОСОБА_1 приходила стригти ОСОБА_3 , кошти за вказану послугу сплачував завжди ОСОБА_7 . Крім того свідок зазначила, що за бабусею доглядала соціальний працівник послуги якої також сплачував ОСОБА_7 .

Допитана у судовому засіданні 09 квітня 2021 року свідок ОСОБА_5 суду зазначила, що за проханням ОСОБА_1 вона здійснювала догляд за тіткою ОСОБА_8 на протязі трьох років. Кожного дня вона приходила до тітки ОСОБА_9 двічі на день, до її обов`язків входило прибирання в квартирі та повний догляд за бабусею. Свідок зазначила, що ОСОБА_10 часто телефонував до неї щоб дізнатися про стан здоров`я своєї бабусі та надсилав кошти на її карту для сплати її послуг та на певні додаткові витрати. Також свідок зазначила, що коли ОСОБА_10 був в місті він постійно проживав у своєї бабусі ОСОБА_9 .

У судовому засіданні 11 травня 2021 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Силкіної М.В. було допитано свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що вона є родичкою позивача та відповідача по справі та знала бабусю ОСОБА_12 . Догляд за бабусею здійснював ОСОБА_7 він наймав соціального працівника, оскільки сам перебував на заробітках в Російській Федерації. У квартирі бабусі ОСОБА_9 , ОСОБА_7 зробив ремонт за власні кошти та розпоряджався майном бабусі, також ОСОБА_7 пересилав їй кошти для сплати комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні 24 травня 2021 позивач ОСОБА_1 присутній не був, поза межами судового засідання, 11 травня 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_13 до суду надійшла заява, в якій остання просила суд проводити розгляд справи без її участі та без участі позивача по справі. Крім того, зазначила, що на позовних вимогах вони наполягають, всі обставини на які посилається позивач у позові підтверджуються наявними в матеріалах справи документами та наданими в судовому засіданні поясненнями свідків. Враховуючи позицію відповідача, яка у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала в повному обсязі та подала відповідну заяву, просила суд позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.(а.с.80)

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, однак поза межами судового засідання 09 квітня 2021 року подала до суду заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі та зазначила, що позов підтримує у повному обсязі. (а.с.73)

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30 червня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. за реєстром №1-2817. Відповідно до змісту вказаного заповіту ОСОБА_3 заповіла належну їй квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , 1984 року народження та ОСОБА_1 , 1991 року народження, в рівних частинах кожному. (а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 10 квітня 2014 року складно відповідний актовий запис №332, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10 квітня 2014 року. (а.с.8)

02 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.10)

Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 витребувано з Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином засвідчену копію спадкову справу, номер у спадковому реєстрі № 58657769, яка відкрита після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.32)

08 вересня 2020 року на адресу суду надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.41-52)

З копії вказаної спадкової справи №52/2016 вбачається, що ОСОБА_2 02 березня 2016 року звернулась до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. (а.с.42)

Відомості про отримання Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 матеріали спадкової справи не містять.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно із ст. ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Окрім того, суд зазначає, що позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17.

Суд зазначає, що значний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини був допущений позивачем у зв`язку з перебуванням за межами України, а саме роботою в Російській Федерації та юридичною необізнаністю позивача.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-496цс17.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 30 травня 2008 року N 7.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Відповідно до Акту від 30 січня 2020 року складеного головою правління ОСББ (Костенка б. 25) ОСОБА_14 який підтверджено підписами сусідів будинку АДРЕСА_4 , а саме ОСОБА_15 , ОСОБА_16 зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_3 . Допомогу по догляду за нею забезпечував онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який найняв їй помічницю, яка доглядала за бабусею, купувала продукти харчування, готувала їжу, прала речі. Надавав кошти на оплату необхідних платежів та комунальних послуг. Коли ОСОБА_3 померла у 2014 році, онук приїздив на її похорони, оплатив всі витрати на поховання, поминальні обіди. Після похорон він виїхав дол. Місця роботи у Росію м. Хабаровськ, та повернувся до м. Кривий Ріг у лютому 2016 року. Після повернення до м. Кривий Ріг він робив ремонт у квартирі, порядку не порушував. (а.с.14)

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 підтвердили вказані обставини, що ОСОБА_1 повністю утримував свою бабусю ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 визнано заявлені позовні вимоги в повному обсязі, крім того встановлено, що позивач надавав кошти для догляду бабусі, яка була особою похилого віку, що підтверджується показами свідків та долученим до матеріалів справи Актом від 30.01.2020 року.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, в зв`язку з перебуванням за межами України та юридичною необізнаністю, враховуючи, також визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, позов задовольнити та визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини та усунути відповідача ОСОБА_2 від спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 1217, 1222, 1224, 1265, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку для прийняття спадщини, усунені від спадкування - задовольнити.

Визначити додатковий строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кривому Розі терміном на два місяці з часу набрання рішення законної сили.

Усунути від спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , яка помела ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак