Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1679/21
Провадження № 2-з/711/57/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі - Мелещенко О.В.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про забезпечення її позову поданого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенка Євгена Михайловича, старший державний виконавець Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву мотивує тим, що в ході розгляду справи відповідачем по справі надано клопотання про врегулювання спору за участю судді і пропонується сплатити позивачем коштів в розмірі 3200 грн. Заборгованість за кредитним договором № 516/74448ВСLІА від 02/04/2013 відповідачем зазначена в сумі 18021,05 грн., проте не згадується про вже стягнуті по виконавчому провадженню кошти в розмір 5640,29 грн. На підтвердження своєї позиції до заяви про забезпечення позову надає довідки про відрахування з заробітної плати роботодавцем згідно виконавчого провадження № 63541423 від 11.11.2020 грошових коштів на загальну суму 7647,32 грн., що відрізняється від суми яку надає ДВС 5640,29 грн.

Враховуючи викладене вище, заявник просить захистити його оспорювані права до розгляду справи по суті та винесення рішення та зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 635741423 від 11.11.2020 Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого в реєстрі за № 6934 від 23.09.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Судове засідання щодо вирішення питання про забезпечення позову проводиться без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову. Позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як визначено ч. 2. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

До того ж, як зазначено у постанові ВС від 17.10.2018 року, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

До того ж, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявник в своїй заяві про забезпечення позову фактично викладає доводи та надає докази (довідки про відрахування), які зводяться виключно до незгоди заявниці з діями та рішеннями державного виконавця, які проводяться ним у виконавчому провадженні № 63541423 щодо виконання виконавчого напису нотаріуса від 23.09.2019. За своїм змістом вимоги заяви про забезпечення позову є фактично позовними вимогами.

Крім того, заявником не наведено жодних підстав, які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову, може утруднити чи взагалі унеможливити виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною, необґрунтованою та приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову згідно чинного законодавства, а відповідно - про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На думку суду, таке рішення суду відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені у постанові від 17.10.2018 року по справі № 183/5864/17-ц.

Одночасно суд роз`яснює, що відмова не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позовувідмовити.

Відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до або через відповідні суди.

Головуючий: Н. М. Кондрацька