ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» лютого 2021 року

м. Харків

справа № 646/3452/20-ц

провадження № 22ц/818/1242/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2020 року в складі судді Янцовської Т.М.

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить їй, та автомобілем «PEUGEOT EXPERT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який в свою чергу належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року визнано ОСОБА_2 винним в дорожньо-транспортній пригоді.

Зазначила, що про настання дорожньо-транспортної пригоди повідомлено страховика. Протоколом огляду транспортного засобу встановлено перелік пошкоджень, отриманих автомобілем «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди. На підставі даного протоколу страховиком складено страховий акт № ОЦВ-20-20-22058/1 та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 7224,30 грн.

Вказала, що листом від 28 квітня 2020 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» повідомило про те, що оскільки в дорожньо-транспортній пригоді приймали участь декілька транспортних засобів, страхову виплату треба ділити за кількістю учасників в дорожньо-транспортній пригоді, а саме на 2. Також, повідомив, що кошти в сумі 2037,15 грн перераховані на її рахунок 24 березня 2020 року.

Посилалася на те, що, як вбачається з звіту про оцінку майна від 22 травня 2020 року повна вартість ремонтно - відновлювальних робіт складає 45 704,00 грн. З урахуванням зносу та страхового коефіцієнту 0,7 страховик має сплатити 36 100,00 грн. Різницю між повною сумою, необхідною для відновлення її автомобіля, має сплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі 9604,00 грн.

Просила стягнути на її користь збитки з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - 36 100,00 грн; солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 9604,00 грн; солідарно з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - витрати, пов`язані з проведенням оцінки шкоди - 1500,00 грн та зі сплати судового збору - 84,80 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 34062,85 грн; витрати, пов`язані з проведенням оцінки шкоди - 750,00 грн, судовий збір - 369,68 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 9604,00 грн; витрати, пов`язані з проведенням оцінки шкоди - 750,00 грн, судовий збір - 420,40 грн; в іншій частині позову у задоволенні - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» просив рішення до страховика скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги до нього залишити без задоволення. ОСОБА_2 просив рішення скасувати та у задоволенні позову до нього відмовити повністю, стягнути з позивачки на його користь судовий збір за подачу апеляційної скарги, а також судові витрати за проведення рецензії звіту про оцінку майна у розмірі 1000,00 грн.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» мотивована тим, що суд, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що відповідно до протоколу (акту) огляду транспортного засобу, який підписано представником позивачки, узгоджено проведення розрахунку розміру матеріального збитку страховиком або його уповноваженим представником. Погоджено, що до розрахунку розміру матеріального збитку включаються тільки ті вузли і деталі ТЗ, які перелічені в цьому протоколі. Якщо під час ремонту будуть виявлені приховані пошкодження, про це слід повідомити страховика з метою складання додаткового протоколу. Вказала, що згідно до розрахунку страхового відшкодування, складеного страховиком на підставі ремонтної калькуляції з урахуванням обопільної вини водіїв транспортних засобів «PEUGEOT EXPERT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та ГАЗ 33023, реєстраційний номер НОМЕР_3 , сума страхового відшкодування на користь позивачки складає 2037,15 грн. Зазначила, що судовим рішенням визнано винними ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у вчиненні правопорушень, передбачених статтею 124 КУпАП. Вказані водії є відповідальними особами за спричинення шкоди власнику автомобіля «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказала, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована в страховій компанії Акціонерне товариство «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» відповідно до полісу № 186271003. Таким чином, позивачка має право звернутися за отриманням страхового відшкодування у певній частці до вказаної страхової компанії. Вважала, що сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Зазначила, що пошкоджений автомобіль страховиком оглянуто безпосередньо в день подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, тому підстави для стягнення з нього витрат, пов`язаних з проведенням оцінки шкоди в сумі 70,00 грн відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважав, що оскільки винним у даній дорожньо-транспортній пригоди визнано також і ОСОБА_4 , позов необхідно було б пред`являти також і до другого винуватця та його страховика. Вказав, що автомобіль позивачки експлуатується вже понад 12 років, тому коефіцієнт фізичного зносу, який необхідно було б застосовувати оцінювачу під час розрахунку збитків на деталі, що підлягають зміні складають 0,7. Зазначив, що в звіті відсутня сама формула, згідно якої оцінювач визначив вартість нанесеного матеріального збитку позивачці в розмірі 36 100,00 грн, але якщо навіть врахувати дані, зазначені в рахунку у відповідну формулу, вартість матеріального збитку становить 20 865,20 грн, а, враховуючи сплату страховиком 2037,15 грн суми страхового відшкодування, недоплачена сума становить 18 828,05 грн. Вказав, що 01 грудня 2020 року його представник звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 , та замовив рецензію на звіт від 26 травня 2020 року з оцінки майна, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 . Як вбачається з цієї рецензії, вказаний звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний. Зазначив, що оскільки позивачка не подала до суду документи, що реально б підтверджували проведений нею ремонт автомобіля, немає правових підстав для стягнення з нього суми в розмірі 9604,00 грн.

17 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що саме дії ОСОБА_2 знаходяться у безпосередньому зв`язку з отриманими пошкодженнями її автомобіля. Вказала, що обопільну вину ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлено не було. Відповідно до рахунку № 862 від 08 квітня 2020 року офіційного дилера LEXUS в Україні повна сума необхідна для усунення спричиненої шкоди склала на час звернення 45 704,00 грн.

17 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що судом при ухваленні постанови було чітко розмежовано склад адміністративного правопорушення кожного з водіїв та в ній не зазначено, що дані дорожньо-транспортної пригоди сталися із сукупної вини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Таким чином, саме дії ОСОБА_2 знаходяться у безпосередньому зв`язку з отриманими пошкодженнями автомобіля позивачки. При проведенні огляду її автомобіля суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 будь-яких інших пошкоджень крім тих, що були виявлені експертом страховика не виявлено. однак встановлено реальну суму збитків.

24 грудня та 28 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_2 надійшли пояснення до апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», доводи яких є аналогічними доводам його апеляційної скарги.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до участі у справі залучені всі особи, про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки яких суд прийняв судове рішення.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 лютого 2020 року о 09-59 годин, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «PEUGEOT EXPERT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Харкові по вулиці Греківській № 84, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної відстані та швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який зупинився перед світлофором.

11 лютого 2020 року о 09-59 годин, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом ГАЗ 33023, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в м. Харкові по вулиці Греківській № 84, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної відстані та швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на транспортний засіб «PEUGEOT EXPERT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який вже здійснив зіткнення з транспортним засобом «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.29-30).

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власницею автомобіля марки «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с.16, 48).

На момент даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «PEUGEOT EXPERT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована у Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6925395 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого 130 000,00 грн, франшиза 0,00 грн (а.с.69).

На момент даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ГАЗ 33023, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 була застрахована у Акціонерному товаристві «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» відповідно до полісу № 186271003 (а.с.87).

12 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 11 лютого 2020 року (а.с.70).

25 лютого 2020 року ОСОБА_8 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 11 лютого 2020 року (а.с.71).

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з заявою про страхове відшкодування на підставі договору АО 6925395 у зв`язку з подією 11 лютого 2020 року (а.с.72).

Протоколом (актом) огляду транспортного засобу від 25 лютого 2020 року підтверджується огляд автомобіля «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за участю представника Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та водія транспортного засобу ОСОБА_7 , згідно якого встановлено пошкодження бамперу заднього 2-компонентного (а.с.76).

Як вбачається з заяви ОСОБА_7 від 05 березня 2020 року проведено додатковий огляд автомобіля «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складено додаток до протоколу (акту) огляду транспортного засобу та встановлено пошкодження хромованої накладки кришки багажнику (а.с.77,78).

За розрахунком страхового відшкодування, складеного Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» від 19 березня 2020 року, розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що змінюються) транспортного засобу «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 4074,30 грн, а, враховуючи обопільну вину сума страхового відшкодування становить 2037,15 грн (а.с.81).

23 березня 2020 року Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» складено страховий акт № ОЦВ-20-20-22058/1, за яким суму страхового відшкодування визначено в розмірі 2037,15 грн (а.с.82).

22 травня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про те, що 22 травня 2020 року о 14-00 годині за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа вулиця Дніпропетровська № 198 буде проводитись додатково огляд транспортного засобу «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , незалежним експертом для встановлення суми збитку, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, що трапилась 11 лютого 2020 року за участю автомобіля «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобілем «PEUGEOT EXPERT», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.10).

Як вбачається з звіту про оцінку майна, складеного 22 травня 2020 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 вартість матеріальних збитків, що спричинено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди колісному транспортному засобу марки «LEXUS LX» 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 36 100,00 грн (а.с.31-45).

Із рахунку-фактури № 081/05-2020 від 22 травня 2020 року вбачається, що вартість виконання звіту з незалежної оцінки майна склав 1500,00 грн. Квитанцією № 31263354-1 від 25 травня 2020 року підтверджується оплата вищезазначеної вартості звіту (а.с.7, 9).

ОСОБА_1 надала копію рахунку на сплату № 862 від 08 квітня 2020 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-Лекс ЛТД товару (робіт, послуг) на загальну суму 41 336,60 грн, в тому числі, ПДВ 6889,43 грн (а.с.8, 84).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) передбачено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 вказаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у договірному зобов`язанні є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь, як третьої особи, страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі, іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), який зводиться до наступного. Як вбачається із змісту статті 1194 ЦК України відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі, й частково відшкодувала шкоду згідно з вимогами статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Положеннями статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Разом з тим, як вбачається з роз`яснень, які містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 березня 1993 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується таким чином: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.

Матеріали справи свідчать про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди винними визнані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «PEUGEOT EXPERT» ОСОБА_2 застрахована у Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ГАЗ 33023, ОСОБА_4 - у Акціонерного товариства «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП».

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Як вбачається з позову ОСОБА_1 пред`явила його тільки до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . До іншого винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 вона позов не заявляла. Не зверталася вона і із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування до страховика ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», а також нею не були заявлені відповідні вимоги до нього у даній цивільній справи. Таким чином, заявлені позивачкою вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з особою, яка не залучена до участі у справі та яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення належного відповідача позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Тому, доводи ОСОБА_2 про порушення судом норм процесуального права обґрунтовані. Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі належних відповідачів, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки належне вирішення такого спору без залучення в якості відповідачів (співвідповідачів) ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» за відповідних умов є неможливим.

Вказане не позбавляє ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист, визначивши суб`єктний склад учасників справи належним чином.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору і дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційні скарги - задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційні скарги задоволено, тому судовий збір за подачу апеляційних скарг в розмірі 2522,40 грн (1261,20+1261,20) грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_2 по 1261,20 грн кожному.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди залишити без задоволення.

Сягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 по 1261,20 грн судовго збору кожному.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.