Справа № 359/6940/20
Провадження № 2/359/833/2021
13 травня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Русан А.М.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
07 вересня 2020 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 09 лютого 1983 року по 21 березня 1995 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , яку отримала в дар від відповідача. В даній квартирі зареєстрований відповідач, однак з 1992 року в даній квартирі не проживає, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Росії, так як був військовослужбовцем. Ніяких перешкод у проживанні відповідача позивачем не чинилося, він добровільно виїхав з квартири. Факт реєстрації відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Тому, позивач змушена звернутися в суд за захистом своїх прав.
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, представник позивача подав до суду заяву, якою позов підтримав і просив задовольнити. Розгляд справи проводити у його відсутність.
Відповідач заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву до суду не направив. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.
Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що з 09 лютого 1983 року по 21 березня 1995 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 09 лютого 1983 року Палацем урочистих подій м. Олександрія Кіровоградської області (а.с. 6) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 21 березня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області (а.с. 7).
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 08 травня 1992 року (а.с. 8).
Відповідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 28 серпня 2020 року, складеного депутатом Бориспільської міської ради Київської області Євтушенко І.К. за виходом по адресі : АДРЕСА_2 , встановлено, що в даній квартирі зареєстрований, але не проживає з 1992 року ОСОБА_2 (а.с. 13).
Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.
Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим в спірній квартирі, там не проживає близько 28 років; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду сторонами не надано.
Наведене вище свідчить про відсутність відповідача за адресою : : АДРЕСА_2 , без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню ОСОБА_1 з даним позовом до суду. Доказів протилежного суду не надано.
Судом не встановлено фактів перешкоджання зі сторони позивача чи його родини в користуванні відповідачем спірним житлом протягом останніх шести місяців та більше до звернення позивача до суду з даним позовом.
Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Заяв чи клопотань від відповідача ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність ОСОБА_2 у спірній квартирі поважною, не зазначено і до суду не подано.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 58 від 03 вересня 2020 року (а.с. 25).
З урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 141, 263 - 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 71, 72 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 47, 48 Конституції України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - невідомо) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 трав ня 2021 року.

Суддя Л.В. Яковлєва