Справа № 755/3842/21
"15" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання договору іпотеки недійсним, визнання іпотеки припиненою та скасування державної реєстрації іпотеки нежитлового приміщення, -
Ухвалою суду від 02.03.2021 року відкрито провадженні у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
17.05.2021 року до суду надійшли клопотання представника позивача про уточнення позовних вимог та залучення до участі у справі співвідповідача.
Ухвалою суду від 31.05.2021 року поновлено позивачу процесуальний строк для подання заяви про уточнення позовних вимог, відповідну заяву прийнято до розгляду та залучено ОСОБА_10 до участі у справі в якості співвідповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі отримали копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви та доданими до неї документами, однак у встановлений судом термін своїм правом на подання відзивів на позовну заяву не скористались.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
За змістом наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_5 , її батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 22).
Прізвище позивачки « ОСОБА_7 » було змінене на « ОСОБА_8 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 23).
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 10.06.1998 року зроблений запис №701 (а.с. 24).
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 25).
Згідно копій свідоцтва про право на спадщину за заповітом та дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.08.1999 року, на підставі заповіту від 30.05.1996 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 є ОСОБА_2 .. Спадкове майна, на яке видано це свідоцтво, складається з нежитлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_2 , розташоване на 2-му поверсі, двоповерхової окремо розташованої будівлі, яке належало померлому на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.1998 року. Вказане нежиле приміщення складається з: приміщення №1, ІІ-го поверху, загальною площею 81,9 кв.м. (а.с. 26-28).
За змістом наявної в матеріалах справи копії договору факторингу №4, 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений вказаний договір згідно змісту якого, за цим договором клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у Додатку №1 до цього договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення (а.с. 43-47).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2015 року у справі №755/4652/15-ц визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії АВВ 504481 видане 19.08.1999 року на ім`я ОСОБА_2 , а саме: в частині обов`язкової частки у спадковому майні в розмірі 1/3 частини нежитлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 73-77).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року у справі №755/21162/15-ц ОСОБА_1 визначено додатковий строк терміном 1 місяць для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а.с. 78-81).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року у справі №755/16602/16-ц визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємицею першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення №1, площею 81,9 кв.м., яке розташоване на другому поверсі (в літ. А) нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 82-86).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.05.2018 року у справі №754/433/15-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в зв`язку з відсутністю у товариства прав на придбання права відступної вимоги, не доведення здійснення фінансування під відступлення права грошової вимоги, відсутності доказів на підтвердження наявності у товариства ліцензії на здійснення валютних операцій (а.с. 87-98).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.06.2017 року, 23.05.2017 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року у справі №755/16602/16-ц проведено державну реєстрацію права власності позивачки на 1/3 частину нежитлового приміщення №1 ІІ-го поверху (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлове приміщення №1 ІІ-го поверху (в літ. А), буд. АДРЕСА_2 від 23.02.2021 року:

Актуальна інформація про право власності:

- 23.05.2017 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року у справі №755/16602/16-ц проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на 1/3 частину вказаного нежилого приміщення;

- 01.06.2016 року на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-665 виданого Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 08.04.2016 року проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на 2/3 частини вказаного нежилого приміщення;

Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки:

- 01.04.2009 року на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №№2459-2460 від 11.06.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. проведено державну реєстрацію іпотеки та зазначено: відомості про основне зобов`язання - строк виконання основного зобов`язання 14.12.2027 року, розмір основного зобов`язання 155000,00 доларів США; Іпотекодавець - ОСОБА_2 ; Іпотекодержатель - ТОВ «Кей-Колект»;

Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень:

- 04.10.2012 року на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.06.2012 у ВП 32880092 проведено держану реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна, особа майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_2 ;

- 14.12.2007 року на підставі договору іпотеки №6572 від 14.12.2007 року проведено державну реєстрацію обтяження - заборона на нерухоме майно, особа майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_2 (а.с. 14-16).

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вбачається, що на час смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка була неповнолітньої особою.

Статтею 525 ЦК УРСР від 23.11.1966 року визначалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР від 23.11.1966 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст. 535 ЦК УРСР від 23.11.1966 року, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 23.11.1966 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Зі змісту встановлених судом обставин вбачається, що позивачка прийняла спадщину після смерті свого батька на 1/3 частини нежитлового приміщення №1 ІІ-го поверху (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_2 , і згідно наведених норм закону ця спадщина належить їй з моменту відкриття спадщину, тобто з дня смерті батька - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до положень ст.ст. 574, 575, 576 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

За змістом ст. 583 ЦК України, заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 578 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Згідно положень ст.ст. 5, 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на дату укладення спірного договору іпотеки), частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим законом. Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Зі змісту спірного договору іпотеки вбачається, що іпотекодавець ОСОБА_2 розпорядилась цілою часткою об`єкта нерухомого майна (нежитлового приміщення №1 ІІ-го поверху (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_2 ) передавши її в іпотеку банку, при цьому 1/3 частина цього майна відповідно до вище наведених норм закону належана позивачці від дня відкриття спадщини - 23.01.1999 року.

Таким чином, при укладенні спірного договору іпотеки не дотримано вимог законодавства щодо наявності нотаріальної згоди всіх співвласників нерухомого майна на передачу нерухомого майна в іпотеку або виділення частки нерухомого майна належної ОСОБА_2 в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

За таких умов вимоги позивача про визнання недійсним договору іпотеки підлягають до задоволення, оскільки ураховуючи наведені норми та положення ст. 203 ЦК України, зміст цього правочину суперечить нормам ЦК України та положенням Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладення спірного правочину) щодо порядку передачі в іпотеку нерухомого майна, який має статус спільного, і згідно ст. 215 ЦК України такий договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

При прийнятті рішення судом досліджене питання щодо можливості визнання недійсним договору іпотеки в частині права власності позивача, тобто 1/3 частки, і суд дійшов висновку, що в даному випадку визнання правочину частково недійсним не є законодавчо можливим, адже відсутні будь-які дані про виділення в натурі належних ОСОБА_2 2/3 частин нежитлового приміщення №1 ІІ-го поверху (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_2 , а позивачка вказує, що згоди на передачу майна в іпотеку не надавала та бажання позивача надати таку згоду в подальшому з матеріалів справи не вбачається.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наявність спірного договору іпотеки безумовно перешкоджає позивачу в реалізації своїх прав власності, зокрема, правомочностей стосовно можливості співвласника розпоряджатись належною йому у майні часткою, як це передбачено положеннями ст. 361 ЦК України і з урахуванням того, що суд дійшов висновку про порушенням норм законодавства України при укладенні договору іпотеки, вимоги позивача про усунення перешкод у здійснення користування та розпорядження належним позивачу нерухомим майном шляхом визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку», Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Ураховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним, у відповідності до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підлягають до задоволення і вимоги позивача про визнання іпотеки припиненю.

Стосовно вимог позивача про скасування державної реєстрації іпотеки, суд дійшов висновку, що такі вимоги також підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Установлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 цього Кодексу).

За змістом статті 216 цього Кодексу наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Такі особливості встановлено, зокрема, у статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у тому числі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав.

Таким чином, з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача наявні правові підстави для скасування державної реєстрації іпотеки, що була проведена на підставі договору іпотеки, який за цим рішенням суду визнається недійсним.

Для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати державну реєстрацію іпотеки, оскільки оскаржуваний договір іпотеки не створив жодних юридичних наслідків і в даному випадку такі вимоги позивача є належним та законним способом судового захисту.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами справи судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 76-81, 89, 141, 178, 258-260, 263-265, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 204, 215, 216, 217, 236, 316, 317, 319, 321, 358, 391, 574, 575, 576, 578, 583 ЦК України, ст.ст. 525, 529, 535, 548 ЦК УРСР, Законами України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання договору іпотеки недійсним, визнання іпотеки припиненою та скасування державної реєстрації іпотеки нежитлового приміщення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй 1/3 частиною нежитлового приміщення №1, площею 81,90 кв.м., яке розташоване на другому поверсі (в літ. А) нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - визнати недійсним договір іпотеки №12719 від 14.12.2007 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. за реєстровим номером 6572.

Іпотеку нежитлового приміщення №1, площею 81,90 кв.м., розташованого на другому поверсі (в літ. А) нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 за договором іпотеки №12719 від 14.12.2007 року укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 - визнати припиненою.

Державну реєстрацію іпотеки нежитлового приміщення №1, площею 81,90 кв.м., розташованого на другому поверсі (в літ. А) нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 (номер запису про іпотеку: 15042346 від 01.04.2009; номер запису про обтяження: 15042349 від 14.12.2007) - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.06.2021 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корпус «В», поверх 4, каб. 402, );

Відповідач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк`Б (м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя -