Провадження № 2/761/940/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Савенко О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, ОСОБА_4 , третя особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_5 про визнання протиправним, скасування рішення та витребування з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича (далі по тексту - відповідач-1), ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач-2), третя особа: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - третя особа-1), ОСОБА_5 (далі по тексту - третя особа-2)про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності та визнання права власності. Так позивач просив суд скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, індексний номер: 47107774від 29.05.2019, згідно з яким 27.05.2019 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №31774228 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі - Іпотечний договір, серія та номер: 2526, виданий 09.07.2007 року, видавник: Онищенко В.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Повідомлення, серія та номер: БН, видавник: АТ «Укрсоцбанк», скасувати запис про право власності №31774228 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за ОСОБА_3 (Код РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 липня 2007 року між ОСОБА_5 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №028/25-253, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 62 000,00 доларів США строком до 30 червня 2017 року включно. Також, 09 липня 2007 року між ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір №028/15-340, предметом якого є нерухоме майно - однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

27 травня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорокою Валерієм Миколайовичем було здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», а саме на квартиру АДРЕСА_1 , підставою чому стало відповідне рішення №47107774 від 29.05.2019 року. В подальшому АТ «Укрсоцбанк», як новий власник вищевказаного майна, 12.08.2019 року здійснив відчуження останнього, шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири, реєстровий номер договору №268, з відповідачем-2 - ОСОБА_4 . Однак, позивач вважає, що вищевказана реєстрація квартири за АТ «Укрсоцбанк» є неправомірною, з огляду на таке:звернення стягнення на квартиру в позасудовому порядку відбулося без дотримання вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку», а саме на момент вчинення перереєстрації був відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя; Банком не було направлено на адресу іпотекодавця та останнім в свою чергу не було отримано повідомлення/вимогу про усунення порушень виконання умов кредитного договору із відповідним застереженням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки; на момент вчинення вищевказаної реєстрації права власності за Банком була відсутня оцінка квартири позивача.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді ОСОБА_6

Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року по справі відкрито провадження.

03.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_4 , в якому зазаначено, що на момент купівлі квартири вона належала на праві вланості АТ "Укрсоцбанк", нотаріусом було перевірено законність продажу квартир, підстави продажу, відсутність обтяжень. Відповідач вказує, що майно не може бути витребувано шляхом віндикації оскільки вибуття з володіння власника відбулось з їхньої волі - за невиконання основого зобовязання за іпотечним договором.

На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-207 від 14.01.2020 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Рибаку М.А. у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 17.01.2020 року справу прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21.08.2020 року, залучено до участі у цивільній справі правонаступника третьої особи акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК».

Ухвалою суду від 09.10.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

01.02.2021 року на адресу суд надійшли письмові пояснення третьої особи АТ «Альфа-банк», в яких останній зазначив, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, так як в даній категорії справ належним відповідачем є особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

У встановлений в ухвалі строк відповідачі відзив на позовну заяву до суду не подали, третя особа ОСОБА_5 письмові пояснення не подала.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, в задоволенні останнього просив відмовити.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, в задоволенні останнього просив відмовити.

Третя особи-2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Згідно норми пункту 1 частини 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09 липня 2007 року між ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір №028/15-340 в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору №028/25-253 укладеного між ОСОБА_5 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», предметом якого є нерухоме майно - однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.09.2019 року, державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорокою В. М. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47107774 від 29.05.2019, відповідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», дата державної реєстрації 27.05.2019 р., номер запису про право власності 31774228.

При цьому підставами виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія та номер: 2526, виданий: 09.07.2007, видавник: Онищенко В.С. Приватний нотаріус Київського МНО; серія та номер: БН, видавник: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно частин 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Станом на час укладення між Позивачем та АТ «Укрсоцбанк» договору іпотеки від 09.07.2007 року частина перша ст. 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Разом з тим станом на 09.07.2007 року статтею 36 Закону України «Про іпотеку» було визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного правочину щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на це майно.

В укладеному між позивачем та АТ «Укрсоцбанк» іпотечному договорі порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізації предмета іпотеки обумовлено розділом 4 договору.

Відповідно пункту 4.2 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки або на відповідну його частину здійснюється будь-яким способом, якого зажадає іпотекодержатель, в тому числі шляхом направлення іпотеко держателем іпотекодавцю письмового повідомлення про звернення стягнення, або будь-яким іншим способом, передбаченим чинним законодавством України.

Разом з тим, пунктами 4.5, 4.5.3. іпотечного договору визначено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в одним із наступних способів: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Тобто така передача здійснюється за договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, умовами іпотечного договору встановлено можливість передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність саме за наявним договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Проте такий правочин про задоволення вимог іпотекодержателя між позивачем і АТ «Укрсоцбанк» укладено не було.

Разом з тим, підписавши договір іпотеки, його сторони визначили можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, що встановлено положеннями Закону України «Про іпотеку» та визначено іпотечним договором.

За наведених обставин, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося з порушенням умов договору іпотеки, зокрема у спосіб позасудового врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки без відповідного щодо цього укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

В обґрунтування своїх вимог, стороною позивача було долучено до матеріалів справи примірник реєстраційної справи № 000, в котрій містяться документи на підставі яких вчинялася вище вказана перереєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк».

В матеріалах вищевказаної реєстраційної справи містяться копії повідомлень АТ «Укрсоцбанк» адресовані Позивачу та Третій особі-2, однак жодних доказів направлення таких повідомлень та їх отримання останніми матеріали реєстраційної справи не містять та в той же час Відповідачем-1 та Банком, суду надано не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, про те що позивач у справі не отримував повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

До аналогічного висновку прийшов Верховний суд у своїй постанові від 13 листопада 2020 року у справі №303/4230/18.

Також заслуговують на увагу доводи сторони позивача щодо відсутності проведеної оцінки предмета іпотеки, яка також відсутня в матеріалах реєстраційної справи наданої стороною позивача.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №203666183 від 11.03.2020, в розділі «Підстава виникнення права власності» у АТ «Укрсоцбанк» не зазначено документ, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку».

Отже, враховуючи вказане, судом встановлено, що жодного попереднього погодження вартості предмету іпотеки між сторонами не було та відповідної незалежної експертної оцінки Предмета Іпотеки не проводилося.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Доказів, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності проводилась оцінка предмета іпотеки - в матеріалах справи немає, а відтак державним реєстратором не були дотримані положення статті 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

До аналогічного висновку прийшов Верховний суд у своїй постанові від 29.01.2020 року по справі №607/8488/18 та від 31.07.2020 року по справі №607/11516/18.

Крім того, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 29.05.2019 року, в той час як державна реєстрація права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» відбулось 27.05.2019 р.

Тобто рішення про проведення державної реєстрації було прийнято після проведення такої реєстрації.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пп. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 12 Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі- порядок), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів), а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Згідно з п. 18 Порядку, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Державним реєстратором та Банком не надано доказів на підтвердження законних підстав для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19)

З огляду на вищенаведені зміни до статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та наведені висновки Верховного Суду, вимоги позивача про скасування запису, вчиненого на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Сорока В.М., індексний номер: 74107774 (номер запису 31774228 від 27травня 2019 року); визнання за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, - суд визнає належним способом захисту порушеного права позивача в розрізі даного спору.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача-2, зазначених у відзиві на позов, оскільки такі не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, витребування майна із чужого незаконного володіння ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12-, 129-1 Конституції України, ст.ст. 216, 236, 387, 388, 391 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 12, 15,16, 77, 80-82, 137, 141, 258, 263-265, 267 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, ОСОБА_4 , третя особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_5 про визнання протиправним, скасування рішення та витребування з чужого незаконного володіння - задовольнити повністю.

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, індексний номер: 47107774 від 29.05.2019 року, згідно з яким 27.05.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 31774228 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі - Іпотечного договору, серія та номер: 2526, виданий 09.07.2007 року, видавник: Онищенко B.C., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Повідомлення, серія та номер: БН, видавник: AT «Укрсоцбанк».

Скасувати запис про право власності № 31774228 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за ОСОБА_3 .

Стягнути з Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 3000,00 грн. по 1500,00 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_3 : АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 .

Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорока Валерій Миколайович: 04050, м.Київ, вул. Дегтярівська, 8 А, оф. 406,

ОСОБА_4 : АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_2 .

Акціонерне товариство «Альфа-Банк»: 03150, м.Київ, вул. В.Васильківська, 100, .

ОСОБА_5 : АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_3 .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення складено: 21.05.2021 року.