Справа № 182/7713/20
Провадження № 2/0182/1237/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.05.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному сумісному майні подружжя та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

30.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с. 2-7), просила суд:

- визначити, що частка ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 становить 1/2 його частини;

- визнати за нею право власності на 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне.

Її матір`ю є ОСОБА_4 , яка 05.09.1984 року вдруге зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , відповідачем по даній справі, та змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 ».

Під час перебування матері у шлюбі з відповідачем, 03.04.1990 року ними був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_2 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 03.04.1990 року, посвідчений Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 2-1319. Таким чином, вважає, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю її матері та відповідача. Частки між подружжям у спільному майні не виділялись, однак враховуючи положення ст.ст. 60,61 та 70 СК України зазначає, що частки відповідача та її матері є рівними, тобто кожному з них належить по 1/2 вказаного будинку, як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла. До дня смерті, вона була зареєстрована та проживала з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як спільно набутого у період шлюбу з ОСОБА_2 майна.

За життя ОСОБА_3 заповіту не склала, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є вона та відповідач по справі, інших спадкоємців немає.

Маючи намір оформити у нотаріальному порядку своє право на частку спадщини матері (1/4 частину будинку) вона звернулася до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, з відповідною заявою, однак отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний за час перебування у шлюбі ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , який є титульним власником житлового будинку та за життя спадкодавця між подружжям не було укладено договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже приватним нотаріусом неможливо встановити розмір частки яка належала спадкодавцю.

Враховуючи вищезазначені обставини, вона не має можливості інших шляхом оформити свої права на спадщину після смерті матері, окрім судового порядку, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 36).

У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі у зв`язку з перебуванням за межами міста, на позові наполягає у повному обсязі. (а.с. 57). Відповідачі також надав на адресу суду заяву, в якій просив здійснити розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 56).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч.3, 4 ст 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.5 ЦПК України,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У судовому засідання встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача (а.с. 8-10, 18), яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

За життя ОСОБА_3 заповіту не склала, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є сторони, інших спадкоємців немає.

Як вбачається з листа приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Мігунова С. О. за № 54/02-14 від 29.04.2021 року, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа № 22-2018 (а.с.41-50), з якої вбачається, що позивач 22.08.2018 року зверталася у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з причини, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний за час перебування у шлюбі ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , який є титульним власником житлового будинку та за життя спадкодавця між подружжям не було укладено договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже приватним нотаріусом неможливо встановити розмір частки яка належала спадкодавцю. (а.с. 19).

В обґрунтування позову позивач посилалася, що житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 був придбаний 03.04.1990 року під час перебування матері у шлюбі з ОСОБА_2 , однак право власності на цей будинок було зареєстровано ОСОБА_2 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 03.04.1990 року, який було посвідчено Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 2-1319 (11-17). Тому вказаний будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання про спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частина 2 статті 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як передбачено ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно із ч. 2 ст. 67 СК України дружина та чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 369 ЦК України встановлено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Положенням статті 370 ЦК України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом.

Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі.

Враховуючи викладене та те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний у період шлюбу подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що не оспорювалося відповідачем, суд приходить до висновку, що вказаний житловий будинок з надвірними будівлями є спільною сумісною власністю подружжя в силу закону, їх частки у майні є рівними та складають по 1/2 частині кожному. Виділ у натурі частки із майна за життя ОСОБА_3 подружжям здійснено не було.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 на момент її смерті, належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як частка у спільному сумісному майні подружжя з її чоловіком, ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , вона прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, а тому вона має право на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не може реалізувати своє право через вищезазначені обставини.

З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнивши частково тим самим вимоги позивача, що буде законним та справедливим і в повній мірі відповідатиме інтересам позивача.

Щодо позовних вимог в іншій частині, суд зазначає, що згідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Таким чином, оскільки законодавством передбачено право особи звернутися до суду із заявою лише щодо захисту своїх порушених прав, за відсутності у матеріалах справи доказів щодо можливості позивача звертатися в інтересах інших осіб, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному сумісному майні подружжя та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом підлягають частковому задоволенню.

Керуючись 10, 12, 13, 78, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 316,317, 328, 932 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному сумісному майні подружжя та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складений 28.05.2021 року.

Суддя: О. В. Рунчева