Справа № 932/2088/21
Провадження № 2-з/932/90/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах представником адвокатом Любович Улюною Олександрівною, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на майно, що належить відповідачам, зокрема, на грошові кошти на банківських рахунках.

В обґрунтування заяви вказано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у 2017-му році було укладено усний інвестиційний договір, на підставі якого ОСОБА_1 передав відповідачам грошові кошти у розмірі 270 000, 00 Євро для організації спільного бізнесу та отримання прибутку, що полягає у винайманні у АДРЕСА_1 апартаментів (квартир) для подальшої здачі в оренду туристам. За домовленістю сторін 50% прибутку відповідачі повинні були передавати позивачу. Також за умовами договору до обов`язків відповідачів було віднесено надання послуг з пошуку житла та розміщення туристів, сплату комунальних платежів, податків, оплата за прибирання апартаментів. Прибуток повинен був надходити на банківські рахунки компанії відповідачів Exclusive Effects Sociedad Limitada.

Однак з моменту укладання договору, і до цього часу жодних коштів від Відповідача 1 та Відповідача 2 ОСОБА_1 не надходило, тому позивач звернувся до суду. Відповідачі припинили будь-які контакти із позивачем, коштів у розмірі 270 000, 00 Євро не повернули; кошти в сумі 50% від здачі в оренду апартаментів також не надходили.

У зв`язку із викладеним позивач прохає вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідачів, зокрема, автомобіль та кошти, що перебувають на банківських рахунках, оскільки вважає, що у разі задоволення його позовних вимог виконання рішення може бути ускладнено внаслідок відчуження майна відповідачів та перереєстрацію його на інших осіб.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Отже, з урахуванням вимог вищевказаної статті, суд дійшов висновку про здійснення розгляду заяви без повідомлення учасників справи.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені до неї документи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 150 ЦПК України.

Аналіз ч. 2 ст. 149 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження виникнення у подальшому потенційних труднощів при виконанні такого рішення.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, передумовою забезпечення позову є з`ясування наявності спору між сторонами та існування дійсної, а не умовної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Реальність загрози невиконання рішення суду повинна доводитись конкретними доказами, а не носити характер припущення.

Проте, як убачається зі змісту позовних вимог, сторони уклали усний інвестиційний договір на суму, яка перевищує встановлений мінімум, передбачений ч. 3 ст. 208 ЦК України, що є необхідним для дійсності правочину.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська дійсно перебуває зазначена справа, проте суд вирішуючи питання про наявність спору між сторонами та з`ясовуючи дійсний характер правовідносин, констатує, що доводи позивача не підтверджені належними доказами, оскільки до позову долучені лише скріншоти та ділова переписка між партнерами як доказ існування цих відносин та перерахування коштів, що є сумнівним та не може братися до уваги.

Крім того, у заяві про забезпечення позову не зазначено жодної обставини на підтвердження того, що відповідачі по справі мають намір створювати перешкоди у виконанні рішення суду, або іншим чином перешкоджати його виконанню у разі можливого задоволення позову ОСОБА_1 . Доказів реальної загрози утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог позивача, матеріали заяви не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову не обґрунтовано, яким чином може бути утруднене чи унеможливлене виконання судового рішення у майбутньому в разі задоволення його позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до норми ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яким чином може бути утруднене чи унеможливлене виконання судового рішення у випадку задоволення його позовних вимог.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, є необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 149 - 153, 258, 259, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не був вручений в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана протягом 15 днів із дня вручення йому повного тексту ухвали.

Суддя І.А. Кондрашов