Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4790/18 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Коломієць О.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/4790/18 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду з уточненим згодом позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено між ОСОБА_4 , який також діяв від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , скасувати реєстрацію права власності на вказану квартиру, що посвідчено 07.02.2018 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстровано в реєстрі №1304. Зазначала, що Богунським районним судом м. Житомира розглядається справа № 295/4357/17 за позовом ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої дочки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Управління житлового господарства Житомирської міської ради, Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_7 про скасування пункту рішення щодо зміни наймача квартири АДРЕСА_1 , розпорядження про приватизацію вказаної квартири та свідоцтва про прово власності на вказану квартиру і реєстрації права власності на спірну квартиру. У період розгляду судом вказаної справи, відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснили відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_3 , про що було укладено договір купівлі-продажу від 07 лютого 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетак В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 1304, та індексним номером 39552654. Такими діями відповідачів її було позбавлено права на участь у приватизації житла та позбавлено єдиного житла шляхом відчуження квартири. Спірна квартира від народження є її єдиним житлом, та єдиним житлом її малолітньої дочки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_6 . Іншого належного їм на законних підставах житла вони не мають. У спірній квартирі позивач та ОСОБА_6 проживали та зареєстровані як діти своєї матері ОСОБА_8 , яка увійшла до ордеру від 10.10.1982 року на отримання квартири, та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є внуками ОСОБА_9 , який отримав ордер від 10.10.1982 на вказану квартиру та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також вказує, що на час відчуження спірної квартири АДРЕСА_1 , за вказаною адресою було зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та на момент відчуження квартири вказані особи мали право нею користуватися. Крім того, оскільки на час відчуження спірної квартири АДРЕСА_1 , за вказаною адресою було зареєстровано місце проживання малолітньої ОСОБА_2 та малолітня дитина мала право користування спірною квартирою, тому відчуження квартири повинно було відбуватися за згодою органу опіки та піклування. Однак, органом опіки та піклування Житомирської міської ради дозвіл на відчуження спірної квартири не надавався, що на думку позивача, також є підставою для визнання спірного правочину недійсним.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено між ОСОБА_4 , який також діяв від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , скасовано реєстрацію права власності на вказану квартиру, що посвідчено 07.02.2018 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстровано в реєстрі №1304. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 витрати по оплаті судового збору у розмірі по 469 грн 87 коп. з кожного. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір по 177 грн 47 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема вказує, що вона не знала і не могла знати про судові процеси, які ведуться з приводу відновлення реєстрації позивічів та скасування свідоцтва про право власності, вона є добросовісним набувачем даного майна, а тому до спірних правовідносин суд повинен був застосувати положення ст.388 ЦК України. Спірна квартира не вибувала з права власності позивачів, оскільки вони нею ніколи не володіли і мали статус лише наймачів, а право власності щодо спірного майна на даний час так і не набули.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_11 , просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, висновки суду не відповідають встановленим судом обставинам, крім того розглядаючи спір суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та вирішив спір в інтересах осіб які не оспорювали договір.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судо встановлено, що відповідно до копії довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї і прописку) №1650 від травня 2015 року, яка видана КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14» ОСОБА_4 дійсно проживає та постійно прописаний за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою проживають та прописані 6 чоловік: ОСОБА_4 , 1969 р.н., наймач, зареєстрований за вказаною адресою з 19.09.1992 року; ОСОБА_5 , 1940 р.н., зареєстрована з 22.07.1982 року; ОСОБА_7 , 1963 р.н.; ОСОБА_6 , 1987 р.н., племінник, зареєстрований з 29.10.2013 року; ОСОБА_10 , 1990 р.н., племінниця, зареєстрована з 30.05.2007 року; ОСОБА_2 , дочка племінниці, 2012 р.н.

15.07.2016 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.09.2016 скасовано заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2016 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , третя особа - УДМС Богунського РВ у місті Житомирі про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 10.10.2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , третя особа - УДМС Богунського РВ у місті Житомирі про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - залишено без розгляду.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.01.2018 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано такими, що мають право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .

07.02.2018 року між ОСОБА_4 , який діяв від свого імені та імені ОСОБА_5 , (продавці) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.3 договору купівлі-продажу, документи, що підтверджують право власності продавців є свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради; дата видачі - 15 липня 2016 року за №64319.

Згідно копії довідки №369 від 10.02.2018 року, яка видана КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14» Житомирської міської ради, ОСОБА_10 , 1990 року народження, дійсно зареєстрована у АДРЕСА_2 . Склад її сім`ї становить 3 особи. Чоловік - ОСОБА_10 , 1988 р.н., за даною адресою не зареєстрований; дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за даною адресою разом з матір`ю.

Згідно копії листа Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради №01-08/16 від 21.02.2018, на підставі ухвал Богунського районного суду від 07.09.2016 про скасування заочного рішення від 03.03.2016 року, від 30.10.2017 про залишення справи без розгляду та ухвали Богунського районного суду від 30.01.2018 про визнання осіб такими, що мають право користування житловим приміщенням, було прийнято рішення про скасування зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та відновлено реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , із збереженням дати початкової реєстрації. Дані про відновлення реєстрації були внесені 06.02.2018 до картки реєстрації особи (форма А), що зберігається у КП «ВЖРЕП №14».

Згідно інформації, що міститься у даній картці, ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 23.09.1988 року; ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 29.10.2013 року; ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 30.05.2007 року. ОСОБА_2 , внесена до картки реєстрації особи (форма ОСОБА_12 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.08.2019, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 15.04.2020, у справі №295/4357/17 за позов ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (в інтересах ОСОБА_2 ) до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Управління житлового господарства Житомирської міської ради, Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, про скасування пункту рішення, про скасування розпорядження і визнання недійсним свідоцтва та скасування реєстрації права на нерухомість - задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження про приватизацію Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 64319 від 15.07.2016 року. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво № НОМЕР_1 від 15.07.2016 про право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що право на укладення договору купівлі-продажу майна має власник, який набув право власності з незаборонених законом підстав, тому укладення такого договору особою, яка незаконно набула і оформила право власності на майно, свідчить про вчинення правочину купівлі-пролажу з порушенням вимог ЦК України.

Встановивши, що продавці ОСОБА_4 , ОСОБА_5 неправомірно набули у власність квартиру АДРЕСА_2 і їхні правовстановлюючі документи на це майно скасовані як незаконні, суд першої інстанції правильно застосував положення статей 203, 215 ЦК України і дійшов обґрунтованого висновку про недійсність цього договору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 обрала неправильний спосіб захисту, так як пред`явила вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, хоча у спірних правовідносинах її права підлягали захисту шляхом подання позову про витребування цього майна у порядку статті 388 ЦК України, апеляційний суд відхиляє.

Стаття 388 ЦК України міститься у главі 29 цього Кодексу «Захист права власності» і закріплює право власника, з володіння якого вибуло майно, на його витребування від добросовісного набувача за наявності визначених умов.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 не є власником спірної квартири, а має право користування нею згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.01.2018 року.

Доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції невірно визначив суб`єктний склад, а саме ОСОБА_1 є лише законним представником та не є самостійним позивачем у справі права якої порушенні спростосується змістом позовної заяви.

ОСОБА_1 подаючи позов до суду першої інстанції діяла від власного імені, та як представник малолітньої дочки ОСОБА_2 . Зокрема, позовна заява підписана ОСОБА_1 , як позивачем. В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що договір купівлі-продажу квартири від 07.02.2018 спрямований на порушення прав її мешканців, в даному випадку позивачів ОСОБА_1 та малолітньої дочки ОСОБА_2 .

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що обгрунтувавши задоволення позову рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.08.2019, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не зверталась з позовом з цих підстав, не можуть бути вз`яті до уваги.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним у квітні 2018 року. Зазначала, що на розгляді у Богунському районному суді м. Житомира знаходиться справа №295/4357/17 за її позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчого комітету Житомирської міської ради про скасування розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності. Судове рішення у справі №295/4357/17 було ухвалено 20.08.2019, тобто після звернення позивача до суду з позовом у даній справі. Під час розгляду цієї справи, позивач додала до матеріалів справи рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.08.2019 року.

Помилковими, апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 не довела, що цим договором порушені її права оскільки вона не є стороною оспорюваного правочину.

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторін правочину, але й інших осіб, визначаючи їх статус як заінтересованих осіб (статті 215, 216 ЦК України).

Така конструкція зазначених статей пов`язана із тим, що особа, яка у порядку статей 15, 16 ЦК України звертається за захистом свого цивільного права чи інтересу, може мати обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності певних цивільних прав або певного майна у інших осіб, оскільки це впливатиме на виникнення у неї конкретного суб`єктивного права.

Таким чином, оспорити правочин може також особа, яка не була його стороною, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину і не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Відповідні роз`яснення щодо застосування статей 215, 216 ЦК України виклав Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16.

За таких обставин те, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного правочину, не свідчить про відсутність у останньої права оспорити договір купівлі-продажу, так як даний договір унеможливлює виникнення у неї у майбутньому певного суб`єктивного права.

Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 10 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді