Справа № 274/7890/19 Провадження № 2/0274/333/21
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
04.02.21 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1
доБердичівської міської ради Житомирської області, представником якої є Кухар О.І.,
провизнання права власності,
ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 прописаний (зареєстрований) та проживає у Квартирі АДРЕСА_2 з 1986 р. Його вітчим ОСОБА_2 , незаконно виписав його з Квартири АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що він проходив службу в армії у 1993 1995 рр., та одноособово приватизував Квартиру № 3. Рішенням Бердичівського міського суду Житомирської області від 31.10.1994 р. визнано частково недійсним свідоцтво на право власності на житло, видане 26.05.1994 р. Відділом ЖКГ м. Бердичева на ім`я ОСОБА_2 , та визнано за ОСОБА_1 право на житлову площу у Квартирі № 3 без вказівки на її розмір. У 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора з заявою про реєстрацію за ним права власності на частку Квартири, проте отримав рішення про зупинення розгляду його заяви у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для реєстрації. Ці документи він не має змоги отримати.
Від представника Бердичівської міської рада Житомирської області надійшла заява, у якій він просить розглянути справу за його відсутності у відповідності до законодавства України.
Заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у порядку, передбаченому статтею 174 Цивільного процесуального кодексу України, а саме у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, Бердичівська міська рада Житомирської області не подала.
Судом з`ясовано, що на підставі розпорядження (наказу) від 18.05.1994 р. Відділу житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (органу приватизації) було видано свідоцтво від 26.05.1994 р. про право власності на житло, яке посвідчує, що Квартира АДРЕСА_2 дійсно належить ОСОБА_2 (далі Свідоцтво від 26.05.1994 р.) (а. с. 18).
Рішенням Бердичівського міського суду Житомирської області від 31.10.1994 р. у справі № 2-1142/94, яке набрало законної сили 10.11.1994 р., за ОСОБА_1 визнано право на житлову площу у Квартирі АДРЕСА_2 та визнано частково недійсним Свідоцтво від 26.05.1994 р. (а. с. 17).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що Бердичівський міській суд Житомирської області дійшов до висновків, що ОСОБА_2 незаконно приватизував Квартиру № 3 на себе, ця квартира мала бути приватизована на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З урахування зазначеного рішення та положень частини другої статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", статті 15 Закону України "Про власність", який був чинним на момент спірних правовідносин, Суд приходить до висновку, що Квартира АДРЕСА_2 мала бути приватизована ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вони набули її у власність у рівних (по 1/2) частках.

Право власності на Квартиру № НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва від 26.04.1994 р., що підтверджується довідкою від 19.08.2017 р. № 1143 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а. с. 8).

ОСОБА_1 через представника звернувся з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Марчук А.В. про державну реєстрацію за ним права власності на частку Квартири АДРЕСА_2 , проте рішенням від 21.12.2017 р. № 38872398 цього реєстратора йому було відмовлено у державній реєстрації у зв`язку з неусуненням обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав (а. с. 12), а саме через неподання у повному обсязі документів, необхідних для проведення такої реєстрації (а. с. 11).

ОСОБА_1 не має можливості подати такі документи через їх відсутність та неможливість їх відновити.

Таким чином, ОСОБА_1 , набувши право власності на 1/2 частку Квартири № 3 10.11.1994 р., не може це право зареєструвати, що, в свою чергу, перешкоджає йому у повній мірі здійснювати правомочності власника цієї частки квартири.

При цьому право власності на Квартиру АДРЕСА_2 залишається зареєстрованим за ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи зазначене, Суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Бердичівської міської ради Житомирської області (Житомирська область, м. Бердичів, пл. Центральна, 1, ) задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут