Єдиний унікальний номер: 448/360/21
Провадження № 2/448/350/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25.05.2021року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Мостиська міська рада,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про: визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився,

представник відповідача Мостиської міської ради не з`явився,

третя особа представник Мостиської державної нотаріальної контори не з`явилася,

в с т а н о в и в:

І. Суть спору:

Представник позивача адвокат Штендер М.В., звернувся до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: право на середню земельну частку (пай) площею 1,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області).

Зазначає, що спадкодавець ОСОБА_2 , за життя заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася.

Стверджує, що спадщину після смерті ОСОБА_2 , прийняла її сестра ОСОБА_3 , відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, так як вступила в управління спадковим майном.

Наголошує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: право на середню земельну частку (пай) площею 1, 95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), яке вона в свою чергу успадкувала після смерті сестри ОСОБА_2 .

Стверджує, що ОСОБА_4 , є сином ОСОБА_3 , та прийняв вищевказане майно за законом, як спадкоємець першої черги спадкування відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, так як вступив в управління спадковим майном.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: право на середню земельну частку (пай) площею 1, 95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), яке він в свою чергу успадкувала після смерті матері ОСОБА_3 .

Переконує суд, що ОСОБА_5 прийняла частину спадкового майна після смерті чоловіка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, а отже вважається такою, що прийняла і інше спадкове майно, в тому числі і право на середню земельну частку (пай) площею 1, 95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області).

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: право на середню земельну частку (пай) площею 1, 95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), яке вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

Стверджує, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та прийняв частину спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає.

Наголошує, що через відсутність правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку (середню земельну частку) та неможливість отримання їх дублікатів, позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв`язку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право на вищевказану середню земельну частку (пай) площею 1,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .

ІІ. Позиція учасників справи

В підготовче засідання позивач та його представник не з`явилися, проте позивач подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області В.В.Шаравара у підготовче засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді від 24.03.2021року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

До складу даної спадщини входять право на середню земельну частку (пай) площею 1,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), що належали спадкодавцю ОСОБА_2 згідно списків осіб, які мають право на середню земельну частку (пай) із земель КСП «Дружба».

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2 заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася.

Спадкоємцем за законом другої черги спадкування була сестра померлої ОСОБА_3 , яка у відповідності до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном (довідка Мостиської міської ради №350 від 14.03.2019 року).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та відповіді із Львівського державного нотаріального архіву Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_2 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім її сестри ОСОБА_3 , не було.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 (актовий запис про смерть №6 від 08.05.2002 року).

До складу даної спадщини входять право на середню земельну частку (пай) площею 1,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), яке вона, в свою чергу, успадкувала після смерті сестри ОСОБА_2 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №819/08, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті ОСОБА_3 , спадкодавець ОСОБА_3 за життя склала заповіт від 03.11.1999 року, згідно з яким все своє майно заповіла сину ОСОБА_4 .

Отже, спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 був її син ОСОБА_4 , який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. На частину спадкового майна, нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області, ОСОБА_4 було видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 (актовий запис про смерть №21 від 12.12.2016 року).

До складу даної спадщини входять право на середню земельну частку (пай) площею площею 1,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), яке він, в свою чергу, успадкував після смерті матері ОСОБА_3 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №555/2017, заведеної у Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті ОСОБА_4 , спадкодавець ОСОБА_4 за життя заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дружина померлого ОСОБА_5 , яка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. На частину спадкового майна, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С., ОСОБА_5 було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2020 року та від 01.05.2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5 (актовий запис про смерть №125 від 28.09.2018 року).

До складу даної спадщини входять право на середню земельну частку (пай) площею площею 1,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), яке вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №612/2018, заведеної у Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті ОСОБА_5 , спадкодавець ОСОБА_5 за життя заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є син померлої ОСОБА_1 (позивач у справі), який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України, оскільки протягом встановленого законодавством строку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

На частину спадкового майна, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С., ОСОБА_1 було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.05.2019 року.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім позивача, не має.

Однак, отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно позивач не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_2 ; копіями актових записів про смерть спадкодавців ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; копіями довідок, виданими виконкомом Мостиської міської ради №350 та №353 від 14.03.2019року; копією списків осіб, які мають право на середню земельну частку від 27.07.1995 року; копією паспорта позивача ОСОБА_1 ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та іншими матеріалами справи.

V. Застосоване судом законодавство:

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ЦПК України встановлено, що:

відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VI. Висновки суду:

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що право на спірну середню земельну частку (пай) перейшло в порядку спадкування до позивача. Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за ОСОБА_1 право на середню земельну частку (пай).

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

VII. Судові витрати:

Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право на середню земельну частку (пай) площею 1,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області; місце знаходження: м.Мостиська, вул. Грушевського, 6, Львівської області; ;

Третя особа: Мостиська державна нотаріальна контора; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області;

Повний текст судового рішення складено 25.05.2021року.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення суду набрало законної сили «______»________________20___ року

Суддя Ю.Б. Білоус