Справа № 191/1569/21
Провадження № 2-н/191/99/21
У Х В А Л А

іменем України

26 травня 2021 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Костеленко Я.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання їх спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від всього доходу (прибутку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття; також просила стягнути з боржника судові витрати на правову допомогу в сумі 4200,00 грн.

Згідно ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтю 161 цього Кодексу.

Так, статтею 161ЦПК України передбачено перелік вимог за якими може бути видано судовий наказ, зокрема відповідно до п.4, п.5 ч.1 вказаної статті, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей -половини заробітку(доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога непов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства(материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином, вимоги про стягнення аліментів входять до переліку тих за якими може бути видано судовий наказ, натомість у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, на підтвердження понесених заявником витрат на правову допомогу остання додала до матеріалів заяви: договір про надання правової допомоги №12052101/1 від 12.05.2021, акт приймання передачі наданих послуг №12052101/1 від 12.05.2021 до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги, рахунок-фактуру на оплату наданих послуг № 12052101/1 від 12.05.2021, платіжне доручення №88964909 від 13.05.2021 на суму 4200,00 грн.

З системного аналізу положень ст. 137, 141 ЦПК України вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справ і має бути підтвердженим належними та допустимими доказами, при цьому законодавець надає іншій стороні право надавати пояснення, заперечення, докази щодо обґрунтованості заявлених до стягнення судових витрат, натомість у рамках наказного провадження боржник позбавлений такої можливості.

З урахуванням того, що ст. 161 ЦК України не передбачено видачу судового наказу про стягнення витрат на правову допомогу та такі витрати не вважаються безспірним, вони не можуть бути стягнуті з боржника при видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» зазначив, що рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента..

Таким чином, розмір витрат на правову допомогу та їх обґрунтованість має бути встановлено на засадах рівності та змагальності сторін, а тому заявлені ОСОБА_1 вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не можуть бути вирішені у наказному провадженні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно ч.3 ст.165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Враховуючи, що вимоги заявника про стягнення аліментів на дітей та вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних із складанням даної заяви, є взаємопов`язаними і окремий їх розглдя неможлививй, суд вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу та роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ч.2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.3-6 ч.1 ст.165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 161, 163, 165, 258-261, 353 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Роз`яснити заявниці, що вона має право звернутися з тими самим вимогами у позовному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Головуючий суддя: Я. Ю. Костеленко