Справа № 206/745/21
Провадження № 2/206/565/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

при секретареві Мороз В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2021 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.01.2014 року, згідно якої отримав кредитну картку, та встановлено початковий кредитний ліміт, в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 700,00 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язався своєчасно погашати заборгованість за договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором б/н від 13.01.2014 року становить 6778,52 гривень. Спадкоємцем ОСОБА_4 є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 10.04.2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори та 06.08.2020 року отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 05.11.2020 року позивачем до спадкоємця (відповідача по справі) було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. На підставі викладеного просили суд стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 6778,52 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 04 березня 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачі просили відмовити у задоволенні позову, так як жодної спадщини від померлого сина не приймали.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, врахувавши фактичні обставини справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.01.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 24).

Таким чином, датою укладення між сторонами договору є дата підписання заяви, тобто 13.01.2014 року.

За даним договором ОСОБА_4 було надано наступні кредитні картки: 13.01.2014 року №9206476 терміном дії до 06/17, та 13.09.2018 року № 189141 терміном дії до 07/22 (а.с. 56).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_4 встановлено, що 13.01.2014 року останньому було встановлено кредитний ліміт 700,00 грн, 10.12.2015 року кредитний ліміт збільшено до 4000 грн, 12.01.2016 року кредитний ліміт збільшено до 5000 грн, після чого 23.08.2018 року останній зменшено до 0 гривень (а. с. 23).

Фактичне використання відповідачем ОСОБА_4 грошових коштів в межах встановленого кредитного ліміту підтверджується випискою за договором № б/н станом на 14.02.2021 року (а.с. 16-22).

ОСОБА_4 не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до Умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29 жовтня 2018 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, про що Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 29 жовтня 2018 року зроблено відповідний актовий запис № 1057 (а.с. 89).

Позивач зазначав, що у порушення умов кредитного договору, за життя ОСОБА_4 свої зобов`язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка станом на 12.01.2021 року складає 6778,52 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.12-15).

Згідно реєстру згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів претензії кредитора до ДНК 10 квітня 2020 року позивачем було направлено на адресу восьмої дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора вих.№SAMDN0674 від 20.03.2020 року з вимогами щодо повідомлення банку чи заводилась спадкова справа після померлого боржника, включення кредиторських вимог в спадкову масу, повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 6778,52 грн., а також надання інформації стосовно звернення з заявою про прийняття або відмову у прийнятті спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника та надання відомостей про таких осіб (а.с. 64-65).

06 серпня 2020 року на адресу банку надійшов лист завідувача восьмої дніпровської державної нотаріальної контори №640/01-16 від 28.04.2020 року щодо претензії кредитора, згідно якого банк повідомлено про те, що спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Спадкоємці ОСОБА_4 будуть ознайомлені з претензією кредитора під час оформлення свідоцтв про право на спадщину (а.с. 66).

Як вбачається з листа-претензії вих.№SAMDN0674 від 03.11.2020 року позивачем 05.11.2020 року було направлено на адресу відповідачів претензію з вимогою про сплату заборгованості померлого ОСОБА_4 за кредитним договором у розмірі 6778,52 грн., що підтверджується копією реєстру згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів Претензії до спадкоємців та копією фіскального чеку від 05.11.2020 року (а.с. 67-69).

Також, судом було витребувано з восьмої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк», яка надійшла до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 24 квітня 2020 року. Заяв про прийняття чи відмову від спадщини дана спадкова справа не містить (а.с. 88-98).

В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статті 1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 та 1282 ЦК.

Згідно зі ст. 1281 ЦК (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі справа № 192/2761/14 провадження № 61-4724св18.

Так, судом достовірно встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася, оскільки ніхто зі спадкоємців померлого до нотаріуса із заявами про прийняття або відмову від спадщини не звертався.

Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідачі, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з анкети-заяви від 13.01.2014 року ОСОБА_4 в графі адреса проживання зазначив: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційних довідок адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 18.06.1996 року (а.с. 81), відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 28.06.1996 року (а.с. 82).

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 дійсно були зареєстровані за однією адресою.

Крім того, представник відповідача зазначив, що банку стало відомо про смерть боржника ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 на підтвердження чого надано суду знімок з екрану із Банківської бази.

Отже, судом достовірно встановлено, що позивачу стало відомо про відкриття спадщини (смерть боржника) ще 22.11.2018 року, однак із претензією кредитора позивач вперше звернувся до нотаріальної контори лише 10.04.2020 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Тобто, відповідно до положень ч. 4 ст. 1281 ЦК України, на теперішній час позивач позбавлений права вимоги до спадкоємців боржника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внаслідок не пред`явлення вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування будь-якого майна, яке входить до складу спадщини та могло бути успадковане відповідачами чи будь-якими іншими спадкоємцями.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , у межах вартості якого спадкоємці останнього несуть відповідальність перед кредитором, суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Такий висновок суду також узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року по справі № 306/2000/16-ц (провадження № 61-30819св18) та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2019 року по справі № 645/4229/16-ц (провадження № 61-31221св18).

Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 19, 175-180, 187, 260, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 01.06.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.В. Малихіна