31.05.2021 Справа № 756/3099/21
РІШЕННЯ

МЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого - судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря Михальчук І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла за підсудністю з Оболонського районного суду м.Києва цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було зареєстровано 20 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1864. Проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання ОСОБА_2 систематично піднімав на заявницю руку завдаючи тілесних ушкоджень, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, принижував, внаслідок чого вона вимушена була неодноразово викликати поліцію. Поліція фіксувала зазначені обставини. Постійні побиття з боку ОСОБА_2 , а також зловживанням ним алкогольними напоями стали підставою для руйнування шлюбу та припинення сімейних відносин. Під час існування шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово розходилися та жили деякий час окремо. Заявниця сподівалася, що ОСОБА_2 змінить своє відношення до неї, припинить зловживати алкогольними напоями, пролікується від алкогольної залежності та змінить агресивну поведінку за допомогою психотерапії. Проте поведінка ОСОБА_2 залишається протягом багатьох років незмінною. Він продовжує зловживати алкогольними напоями та продовжує застосовувати до заявниці фізичну силу, завдаючи останній тілесних ушкоджень та психологічного насилля. Свідками побиття та сварок із застосуванням нецензурної лайки були малолітні діти. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства, а також з метою збереження життя та здоров`я, заявниця просить до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони перебування у місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань не менше ніж 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявницею та їх малолітніми дітьми.

У судове засідання заявниця не з`явилась, про час та місце розгляду заяви повідомлялась належним чином, подала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило, а тому суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без його участі.

Відповідно до ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, 20.11.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві.( а.с. 14)

Як вбачається з матеріалів справи, заявник неодноразово зверталася до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області із заявами про домашнє насильство, за результатами розгляду яких відносно ОСОБА_2 були складені протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 22.03.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП, оскільки останнім неодноразово було вчинено домашнє насилля відносно ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.02.2019 року, ОСОБА_1 зверталась до поліції з заявою про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , внаслідок чого її було направлено на судово-медичне дослідження та відповідно довідки міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Київ Савчук А.О. поставлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку.( а.с.13)

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З метою реалізації запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, розділом IV глави 13 ЦПК України визначений порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно пунктів 2, 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно зі ст. 2 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» предметом регулювання є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя; колишнє подружжя та ін.

Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків.

Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону).

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо заявниці, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 12,13,81,141,263,265,350-1-350-8, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на строк шість місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.А.Свєтушкіна