ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/213/21

Головуючий у першій інстанції Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/726/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

дата складання повного тексту рішення 04 березня 2021 року, місце його ухвалення м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , в якому після уточнення просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на своє утримання на період навчання у Навчально-науковому інституті харчових технологій НУХТ, в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення навчання чи до досягнення 23-х річного віку.

Позов обґрунтовує тим, що вона в даний час навчається на денній формі навчання на І курсі Навчально-наукового інституту харчових технологій НУХТ, закінчення навчання 30 червня 2024 року, що підтверджується довідкою. Навчаючись на денній формі навчання вона не має ніякого джерела доходів, знаходиться на утриманні матері, тому потребує матеріальної допомоги. Батько є працездатним. Позивач вважає, що у батька є обов`язок та можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 березня 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на період навчання позивачки у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 січня 2021 року і до закінчення строку навчання, до 30 червня 2024 року включно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахувавши вимоги ст. ст. 182, 183, 200 СК України та те, що позивач є студентом денної форми навчання, стипендію не отримує, а відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання доньки, прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки до закінчення навчання у розмірі 1/5 частки від усіх його доходів щомісячно.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на період її навчання з 1/5 частини до 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 січня 2021 року і до закінчення строку навчання, до 30 червня 2024 року включно.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не з`ясував чи дійсно потребує позивач надання йому матеріальної допомоги, оскільки позивач навчається на бюджеті та отримує стипендію, а позовна заява не містить розрахунків витрат позивача на потреби навчання.

Вказував, що при ухваленні рішення судом першої інстанції обов`язок щодо утримання сина покладено лише на нього одноособово, у позивачки є також мати, а при визначенні саме такого розміру аліментів, судом не було враховано вимоги ч. 1 ст. 182 СК України. Вказане призвело до порушення принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що не заперечує проти призначення аліментів на утримання повнолітньої доньки до досягнення нею 23 років на період навчання, однак розмір аліментів, про який заявляє позивач є завищеним.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що він проживає у будинку разом зі своїми непрацездатними батьками, які є пенсіонерами за віком, оскільки в квартирі батьків, де вони зареєстровані, зовсім мало місця для нормального проживання людини. Крім того, всі витрати щодо лікування своїх батьків, а також їх матеріальне утримання повністю лежить на ньому через іх мінімальну пенсію.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , позивачка просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.

Вказує, що суд першої інстанції надав вірну оцінку всім обставинами справи. Відповідач посилається на те, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, які отримують мінімальну пенсію, однак не надав будь-яких доказів цьому, лише підтвердив наявність захворювання у свого батька, після чого вона зменшила свої позовні вимоги.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 березня 2021 року, розглядається судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.

Учасники справи повідомлялись про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком зазначений ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.3).

30 березня 2007 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4)

Відповідно до довідки Національного університету харчових технологій Міністерства освіти і науки України № 26/1-307 від 23.11.2020 року ОСОБА_2 є студентом І курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту харчових технологій НУХТ ІV рівня акредитації. Навчається за освітнім ступенем «Бакалавр» за державним замовленням. Закінчує навчання 30.06.2024 року (а.с. 5).

Згідно з довідки про доходи Національного університету харчових технологій Міністерства освіти і науки України №04.02.33 за січень, лютий 2021 року ОСОБА_2 дійсно навчається в університеті на денній безкоштовній формі та згідно постанови №882 стипендія їй не нараховується.

Положеннями ч.1,3 ст.199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України)

Аналіз ст.199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дочки чи сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів останніх, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Установивши, що відповідач, є працездатною особою, стан здоров`я задовільний, та враховуючи те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, суд визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, який продовжує навчання в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає що справедливим і достатнім розміром для стягнення з відповідача аліментів, який встановить баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та правами повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання буде стягнення аліментів у розмірі 1/7 частини його заробітку (доходу) щомісячно.

Крім того, з довідки про доходи, наданої на запит апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_1 працює в РСП «Київцентраеро» на посаді інженер зв`язку та за період з січня по грудень 2020 року, з вирахування податків та сплати аліментів, чистого сукупного доходу за 12 місяців отримав 195 252,21 грн (а.с. 91), що підтверджує як задовільне матеріальне становище відповідача, так і достатність розміру стягуваних аліментів, тому колегія суддів частково приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо матеріальної спроможності надавати матеріальну допомогу повнолітній доньки, яка продовжує навчання у розмірі та приходить до висновку про необхідність зменшення його розміру до 1/7 частини.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є підставою достатньою для зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення частково відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, однак, допустив невідповідність висновків обставинам справи, що є підставою для зміни рішення в частині розміру стягнутих аліментів.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.4, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 березня 2021 року змінити, стягнувши аліменти в розмірі 1/7 частини заробітку (доходу). В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: