Справа №491/824/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
26 травня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області
у складі: головуючого у справі судді - Желяскова О.О.,
за участю: секретаря судового засідання - Гула О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області,
На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області.
Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданим 13.10.2010 року Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області та витягом про державну реєстрацію прав №27633741 від 13.10.2010 року.
Відповідно до позовної зави, відповідач по справі ОСОБА_2 членом родини позивачки або інших осіб, які зареєстровані в її житловому будинку не являється та раніше не являвся.
Як зазначає позивачка в позовній заяві, що в даний час фактичне місце проживання відповідача їй не відоме, так як він не проживає за адресою своєї реєстрації з 05 лютого 2014 року. Крім того, ніяких речей відповідача в будинку немає. Відповідач не приймає участі у збереженні та утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги. В даній ситуації обмежуються її права як власника будинку, а саме в діях щодо розпорядження та володіння її власністю на свій розсуд, що зумовлює її звернення до суду з даною позовною заявою.
Той факт, що в будинку досі зареєстрований відповідач позивачці заважає повноцінно ним користуватися, адже вона не зобов`язана узгоджувати з ним у майбутньому угоди щодо користування та розпорядження будинком.
Крім того, в позовній заяві вказується, що в зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача в будинку позивачки вона не має можливості оформити належним чином житлову субсидію для оплати житлово-комунальних послуг згідно із Законом України «Про житлові субсидії», так як на відповідача нараховуються соціальні норми споживання житлово-комунальних послуг та до сукупного доходу її родини повинні враховуватись також його доходи. Відповідно до зазначеного, на думку позивачки, вона підпадає під ризики стягнення з неї штрафних санкцій за ненадання достовірної інформації щодо кількості зареєстрованих осіб та взагалі існує реальна загроза позбавлення її права на отримання субсидії.
Згідно позовної заяви, позивачка є непрацездатною особою, пенсіонеркою за віком, ніяких доходів окрім пенсії її родина не має, тому отримання житлової субсидії є життєвою необхідністю, враховуючи наближення опалювального сезону.
З урахуванням наведених обставин в позовній заяві, позивачка звернулася до суду з відповідною позовною заявою та просить в прохальній частині:
1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.
2. Ухвалити рішення, яким визнати гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про паспорт та ідентифікаційний код позивачу не відомі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .
3. Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Після надходження справи до суду та після виконання вимог абзацу 2 частини 1 статті 187 ЦПК України головуючим суддею 09 лютого 2021 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальній права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.
Також, роз`яснено третім особам про право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву, у строк визначений відповідачам для подання відзиву.
Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач та третя особа не скористалися своїми процесуальними правами, котрі їм були роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження у справі від 09 лютого 2021 року.
З урахуванням викладеного та ч.8 ст.178 ЦПК України, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У судове засідання 26 травня 2021 року сторони по справі не з`явилися.
При цьому, 26 травня 2021 року позивачка ОСОБА_1 надала через канцелярію суду клопотання (а.с.46), в якому просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує .
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також на з`явився.
При цьому, судом на зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 13 квітня 2021 року рекомендованим відправленням за вихідним №491/824/20/2383/2021 було направлено судову повістку про виклик до суду на 26 травня 2021 року (а.с.45).
Проте, вказаний лист повернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з довідкою ф.20 АТ «УКРПОШТА» «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.45).
При цьому, відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За наведених обставин відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від нього не надходило, причини своєї неявки не повідомляв.
Представник третьої особи - Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області у судове засідання не з`явився. Проте, 26 травня 2021 року на електронну пошту суду від Долинського сільського голови Церни Д. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення вимог позивача не заперечують (а.с.47).
Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи.
При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому, з наведених вище обставин та матеріалів справи вбачається, що відповідач, неодноразово були належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі відзив на позовну заяву не подали, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивачкою у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 20 березня 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5).
Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Хелвачаурі, Грузія, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області за №77 від 09 лютого 2021 року (а.с.20).
З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка ОСОБА_1 просить суд: - ухвалити рішення, яким визнати гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про паспорт та ідентифікаційний код позивачу не відомі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується доданими до позовної заяви такими доказами, як: - копія Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 13 жовтня 2010 року Виконавчим комітетом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.6); - копією Витягу про державну реєстрацію прав №27633741 від 13 жовтня 2010 року (а.с.7).
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Зі змісту частини 2 статті 386 ЦК України вбачається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Зі змісту статті 150 ЖК УРСР вбачається, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до абзацу 2 пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З позовної заяви вбачається, що в зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача в будинку позивачки вона не має можливості оформити належним чином житлову субсидію для оплати житлово-комунальних послуг згідно із Законом України «Про житлові субсидії», так як на відповідача нараховуються соціальні норми споживання житлово-комунальних послуг та до сукупного доходу її родини повинні враховуватись також його доходи. Відповідно до зазначено, на думку позивачки, вона підпадає під ризики стягнення з неї штрафних санкцій за ненадання достовірної інформації щодо кількості зареєстрованих осіб та взагалі існує реальна загроза позбавлення її права на отримання субсидії.
До позовної заяви позивачкою було додано акти обстеження житлового будинку, які були складені депутатом Долинської сільської ради Полтавець Г.І. в присутності свідків 04 жовтня 2019 року, 27 грудня 2019 року, 18 червня 2020 року (а.с.10-12).
З вищезазначених актів обстеження житлового будинку вбачається, що прибувши до домоволодіння гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 20.03.2002 року, яка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що згідно погосподарської книги №03 за 2016-2020 року за даною адресою зареєстрований гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Особистих речей та предметів домашнього вжитку в житловому будинку, які б належали гр. ОСОБА_2 , не виявлено. Гр. ОСОБА_2 фактично не проживає з 05.02.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 .
У відповідності із частиною 1, 2 та 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово . Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до вимог ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог, тому на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, підлягає задоволенню.
Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Тому, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки судовий збір за подачу до суду позовної заяви в розмірі 840 гривень 80 копійок.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 8, 89, 141, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354, ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, - задовольнити.
Визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хелвачаурі, Грузія, та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомі, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хелвачаурі, Грузія, та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомі, на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 20 березня 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , понесені нею судові витрати в розмірі 840 гривень 80 копійок, пов`язані зі сплатою нею судового збору при подачі позовної заяви.
Копію рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про сторін у справі на виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач:ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ;
Відповідач :ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомі;
Третя особа:Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 04380956, розташована за адресою: 66442, Одеська область, Ананьївський район, с.Долинське.

Суддя: О.О.Желясков

Рішення суду набуло законної сили „____" _________________ 20__ року.