Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2606/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 46 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Ю, Миніч Т.І

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/2606/20 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення невиплаченого страхового відшкодування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2020 року, яке ухвалено суддею Грубіяном Є.О. в м.Житомирі

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася до суду з даним позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСТБУ) страхове відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 170028,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13 січня 2020 року трапилась ДТП, під час якої водій автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.р.н. НОМЕР_1 (Швейцарська транзитна реєстрація) ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого, останній загинув на місці. 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 , яка є дружиною загиблого, діючи у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулася через свого представника до відповідача з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 170028,00 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 56676,00 грн. Однак 31 серпня 2020 року МТСТБУ надіслало лист на електронну адресу представника позивача, у якому безпідставно відмовило ОСОБА_1 у здійсненні зазначеної виплати.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення невиплаченого страхового відшкодування - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування було добровільне відшкодування винною особою позивачу шкоди, про що свідчить зміст вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 07 липня 2020 року, а не факт відсутності договору страхування на автомобіль «Mitsubishi Lancer», д.р.н. НОМЕР_1 . Тому, твердження суду про необхідність надання доказів про наявність або відсутність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів винуватця ДТП ОСОБА_5 є недоречним. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди залишається зобов`язаною. Добровільне відшкодування коштів винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, понесених сім`єю загиблого, не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник МТСТБУ та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 13 січня 2020 року трапилась дорожньо-транспортна пригода, в ході якої ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», д.р.н. « НОМЕР_1 » (Швейцарська транзитна реєстрація), та рухаючись по 184 км + 350 м автодороги «Виступовичі Житомир Могилів-Подільський» у напрямку м. Житомира з перевищенням максимально допустимої швидкості руху, порушуючи вимоги дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху, будучи завчасно попередженим попереджувальним дорожнім знаком 1.32 «Пішохідний перехід» ПДР, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, що позначений інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», а також дорожньою розміткою 1.14.2 «Пішохідний перехід» вищевказаних ПДР, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4 , здійснив на нього наїзд, внаслідок чого ОСОБА_4 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07 липня 2020 року у справі №278/1392/20 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням протягом одного року восьми місяців іспитового строку (а.с.9-10,13).

В свою чергу, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, серед інших, суд визнав добровільне відшкодування завданої шкоди. Зі змісту вироку також слідує, що потерпіла ОСОБА_1 просила не позбавляти волі ОСОБА_3 , який повністю відшкодував їй завдану шкоду і жодних претензій до нього не має, цивільний позов в межах розгляду кримінальної справи не пред`являвся.

Позивач ОСОБА_1 була дружиною загиблого ОСОБА_4 , а неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого пред`явлено позов, є сином загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 29.12.2005 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.2,11).

13 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до МТСТБУ із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 170028,00 грн та моральної шкоди в розмірі 56676,00 грн (28338,00 грн на користь неповнолітнього сина ОСОБА_2 та 28338,00 грн на свою користь), а всього на загальну суму 226704,00 грн (а.с.14).

31 серпня 2020 року МТСТБУ відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що винна особа, ОСОБА_3 , в добровільному порядку відшкодував завдані в результаті ДТП збитки, а відтак правові підстави для виплати відшкодування з фонду потерпілих відсутні (а.с.15).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення своїх прав саме відповідачем. На думку суду першої інстанції, відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів винуватця ДТП, ОСОБА_3 , чи відсутність такого договору в контексті ст. 23, 26, 27, 35, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не дає підстав стверджувати про вчинення відповідачем дій, які б обмежували, не визнавали, або порушували права позивача, оскільки відповідно до таких норм Закону настання страхового випадку є підставою для здійснення виплати страхового відшкодування потерпілому саме страховиком.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно з п.27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

В той же час згідно із ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

З матеріалів справи слідує і це не заперечується сторонами, що власник транспортного засобу, водій якого винний у ДТП, свою цивільно-правову відповідальність не застрахував. При цьому зі змісту листа-відповіді МТСБУ на заяву позивача ОСОБА_1 щодо виплати страхового відшкодування вбачається, що відповідач відмовив у регламентній виплаті через добровільне відшкодування винною особою позивачу шкоди, а не через факт відсутності/наявності договору страхування автомобіля.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову через необхідність надання доказів про наявність або відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності винуватця ДТП ОСОБА_3 є помилковим.

На підставі ст.22.1 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Виходячи з викладеного відповідальність за спричинену матеріальну шкоду по втраті годувальника в межах страхових сум повинно нести МТСБУ.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року був встановлений в сумі 4723,00 грн.

Таким чином загальний розмір страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, яке має право отримати неповнолітній син загиблого у ДТП батька ОСОБА_4 , буде складати 170028,00 грн (4723,00 грн.х36= 170028,00). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому апеляційний суд вважає необґрунтованим відмову МТСБУ щодо виплати страхового відшкодування, оскільки з урахуванням положень ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» добровільне відшкодування винуватцем дорожньо-транспортної пригоди коштів, понесених сім`єю померлого внаслідок смерті потерпілого, не є підставою відмови у здійсненні страхової виплати.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4250,70 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівській бульвар, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 страхове відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 170 028, 00 грн.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в розмірі 4250,70 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.

Головуючий Судді