Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2021 Справа №607/12557/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Комінярської О.М., представника позивача адвоката Коломійця М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення нарахованих інфляційних та 3% річних на заборгованість у межах виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Коломієць М. О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення нарахованих інфляційних та 3% річних на заборгованість у межах виконавчого провадження, а саме сторона позивача просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням основного грошового зобов`язання 3% річних в сумі - 55395 (п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень та інфляційних втрат у розмірі 15397 (п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто сім) гривень 13 копійок та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Тернопільського міськрайнного суду Тернопільської області у справі №607/2340/20 від 30.07.2020 частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача на користь позивача 295704 (двісті дев`яносто п`ять тисяч сімсот чотири) грн. збитків та 7153 (сім тисяч сто п`ятдесят три) грн. 89 коп. судових витрат. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 08.12.2020 року у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/2340/20 від 30.07.2020 року відмовлено, рішення - залишено без змін. Рішення суду першої інстанції та постанова Тернопільського апеляційного суду набрали законної сили 08.12.2020. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчі листи на стягнення суми збитків та судових витрат.

14.01.2021 та 03.02.2021 позивач звернувся із заявами про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д. В. Постановою від 16.01.2021 відкрито виконавче провадження №64169343 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 295704 (двісті дев`яносто п`ять тисяч сімсот чотири) грн. збитків та 7153 (сім тисяч сто п`ятдесят три) грн. 89 коп. судових витрат. Постановою від 08.02.2021 відкрито виконавче провадження №64421216 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5625 грн. та 151 грн. 48 коп. на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи. Постановою від 08.02.2021 виконавчі провадження №64169343, №64421216 об`єднано у виконавче провадження №64428927. Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д. В. від 08.07.2021 №3488 станом на 08.07.2021 з ОСОБА_2 стягнуто 18665 29.05.2021 року.

Залишок заборгованості станом на 08.07.2021 року по виконавчому провадженню №64169343 становить - 286243,96 гривень, по виконавчому провадженню №64421216 - 5776,48 гривень, тобто в межах зведеного виконавчого провадження №64428927 заборгованість сумарно становить - 292020,44 гривень.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач вказав, що відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних у його користь за прострочення сплати боргу, зокрема 4363 гривні за період із 08.12.2020 року по 29.05.2021 року, що складає 172 дні, виходячи із суми боргу 308634,37 гривень, а також 1032 гривень за період із 30.05.2021 року по 12.07.2021 року, що складає 43 дні, виходячи із суми боргу 292020,44, а разом - 5395 гривень.

Крім цього, позивач просить стягнути з грудня 2020 по травень 2021 інфляційні втрати у сумі 15397,13 гривень.

Ухвалою судді від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області постановленою 22 жовтня 2021 року без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коломійць М.О в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення сторін та представників позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.07.2020, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 08.12.2020, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 295704 (двісті дев`яносто п`ять тисяч сімсот чотири) грн. збитків та 7153 (сім тисяч сто п`ятдесят три) грн. 89 коп. судових витрат. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчі листи, які звернені до виконання.

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д. В. перебуває зведене виконавче провадження №64428927 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за вище вказаними рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та постановою Тернопільського апеляційного суду. Позивач зазначав, що станом на 08.07.2021року по об`єднаному провадженню стягнуто 18665,32 грн. Дана сума стягнута з боржника 29.05.2021 року, в той час як залишок боргу складає 292020,44 грн.. ця інформація вбачається з листа приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д. В. від 08.07.2021 №3488.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, положень ЦПК України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 (зі змінами та доповненнями), передбачено не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так, право на судовий захист, може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось невиконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суд приймає до уваги, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % /100% / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Як вбачається з наведених позивачем розрахунків, які були перевірені судом, розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних було проведено з урахуванням зазначених вимог.

Враховуючи вказане, суд виходить з того, що є всі підстави для стягнення з відповідача, у зв`язку із неповерненням сум, стягнутих судовим рішенням, на користь позивача 3% річних у розмірі 5395,00 грн. за період з 08.12.2020 по 12.07.2021, та сум інфляційних втрат у розмірі 15397,13 грн. за період з грудня 2020 по травень 2021.

Розрахунок 3% річних, в межах заявлених позовних вимог, за два окремих періоди з 08.12.2020 по 29.05.2021 та з 30.05.2021 по 12.07.2021 становить 5395,00 грн. та формується наступним чином

308634,37 грн. х 3 : 100 % : 365 днів х 172 днів прострочення платежу = 4363.00

292020,44 грн. х 3 : 100 % : 365 днів х 43 днів прострочення платежу = 1032.00

Інфляційні втрати нараховані позивачем, виходячи з сум заборгованості з урахуванням часткового погашення боргу в рамках виконавчого провадження. Як встановлено судом, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає на 08.07.2021 292020,44 грн.

Тобто, загальна сума боргу, на яку позивачем нараховуються інфляційні нарахування за період з грудня 2020 по травень 2021 складає 15397,13 грн.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Предметом позову у справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 ЦК України.

Зокрема, за змістом ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень ст. 625 ЦК України та вважав, що має право на нарахування та одержання сум, передбачених статтею.

Так, відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)).

Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу, зобов`язання відповідача ОСОБА_2 сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (дати останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних в розмірі 5395 гривень за період з 08.12.2020 до 12.07.2021 та інфляційних втрат в розмірі 15397 гривень період з грудня 2020 по травень 2021.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи, які складаються з судового збору в розмірі 908 гривень сплаченого позивачем судового збору, 5000 (п`ять тисяч) гривень понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також 35 гривень понесених витрат на оплату поштових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, витрат на правничу допомогу та понесених витрат на оплату поштових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 в зв`язку із невиконанням основного грошового зобов`язання 3% річних в сумі 5395 (П`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень та інфляційних втрат у розмірі 15397 (П`ятнадцять тисяч триста дев`яносто сім) гривень 13 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 908 гривень сплаченого позивачем судового збору, 5000 (П`ять тисяч) гривень понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також 35 гривень понесених витрат на оплату поштових витрат.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич