Справа № 296/953/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

"01" лютого 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участі секретаря Алексеєнко В.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою на загальну суму 33368,73 дол. США, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 02.02.2020 року 831535 (вісімсот тридцять одна тисяча п`ятсот тридцять п`ять) грн. 40 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 11 лютого 2009р. позивач надав у позику своєму знайомому ОСОБА_3 , кошти в сумі 19 540,0 доларів США, яка на дату позики (11.02.2009р.) за офіційним курсом НБУ складала 150 458,0 гривень.

На підтвердження запозичення відповідачем та отримання 11.02.2009р. від позивача в позику 19540,0 дол. СІЛА, відповідач написав боргову розписку від 11.02.2009р., відповідно до змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 зобов`язався повернути позичені ним кошти до лютого 2018р.

Однак, незважаючи на домовленості між позивачем та відповідачем, ОСОБА_4 кошти не повернув, на прохання повернути кошти не реагує, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права, власності на ці кошти, зокрема у реалізації права володіння, користування та розпорядження ними, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 20.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України.

Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей

За змістом пункту 2 частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, судом встановлено, що на підставі розписки від 11.02.2009 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в позику в сумі 19540 дол. США та зобов`язався повернути борг до лютого 2018 року (а.с. 61).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Враховуючи положення частини другої статті 1047 ЦК України суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договорів позики, укладення яких підтверджується відповідною розпискою від 11.02.2009 року.

Суд звертає увагу, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Статтею 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Враховуючи наявність оригіналів боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання ОСОБА_3 , яке виникло перед ОСОБА_2 на час розгляду даної справи лишилось не виконане.

Встановлено, що предметом договору позики виступали кошти в іноземній валюті - доларах США, а розмір процентів сторонами не був визначений.

Судом враховується, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Зі змісту позову вбачається, що позивач обрав способом захисту порушеного права - стягнення з відповідача боргу за позиками саме в національній валюті - гривні, що відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України є диспозитивним правом позивача.

При цьому, обраховуючи заявлену до стягнення з відповідача суму грошових коштів позивач виходів з офіційно встановленого Національним банком України курсу гривні до долара США станом на 02.02.2020.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики у розмірі 19540 дол. США, що за офіційно встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на дату звернення до суду з даним позовом становить 486928,98 грн., оскільки позивач в позові не просить суд стягнути заборгованість на дату винесення судового рішення у справі.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача трьох відсотків річних та проценти за користування кредитом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Перевіривши шляхом математичного обрахунку наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про його арифметичну вірність та необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та проценти за користування кредитом.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, статтями 5, 16, 509, 525-527, 533-535, 610-611, 625 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 33368,73 дол. США, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 02.02.2020 року 831535 (вісімсот тридцять одна тисяча п`ятсот тридцять п`ять) грн. 40 коп., в тому числі:

- 19540,0 дол. США (що еквівалентно відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 02.02.2020р. в розмірі 486 928,98 грн.) - основної суми заборгованості;

- 1175,61 дол. США (що еквівалентно відповідно до офіційного курсу НБУ станом на' 02.02.2020р. в розмірі 29 295,73 грн.) - трьох відсотків річних;

- 12 653,12 дол. США (що еквівалентно відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 02.02.2020р. в розмірі 315 310,70 грн.) - процентів за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8315,35 грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Повний текст рішення складено 08.02.2021

Суддя Ю. І. Драч