Справа №265/8902/21
Провадження №2/265/1832/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/8902/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа: приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що 24 травня 2021 року приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна видала виконавчий напис № 52155 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за договором кредиту в загальній сумі 11427,50 грн. та 750 грн. за вчинення виконавчого напису. Вважаючи такий виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зазначав, що відповідач не довів безспірності заборгованості, а приватний нотаріус не перевірив відсутність її безспірності, а також видав виконавчий напис у порушення закону без нотаріального посвідчення кредитного договору. Таким чином через порушення процедури видачі виконавчого напису просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 52155 від 24 травня 2021 року приватного нотаріуса Грисюк О. В., стягнувши з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Ані позивачка, ОСОБА_1 , ані її представник, адвокат Гайдаров С. В., у судове засідання не з`явились, надавши заяви з проханням вирішити спір за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Представники відповідача, ТОВ «Веллфін», у судове засідання не з`явились повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином.

Третя особа, приватний нотаріус Грисюк О. В., у судове засідання також не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що 24 травня 2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_2 , видала на підставі п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, реєстр № 52155, за яким з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за договором позики № 954884 від 13 серпня 2019 року, укладеним з ТОВ «Веллфін», на користь відповідача звернуто стягнення на заборгованість за період з 13 серпня 2019 року по 1 березня 2020 року на суму 11427,50 грн., а також 750 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача в загальному розмірі 12177,50 грн.

Суд також встановив, що на підставі заяви представника стягувача державним виконавцем Лівобережного відділу ДВС у м. Маріуполі було 17 червня 2021 року постановою відкрито виконавче провадження № 65846931 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу Грисюк О. В. від 24 травня 2021 року, реєстр № 52155.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року), документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14.

Натомість, суд встановив, що договір позики № 954884 від 13 серпня 2019 року, укладений позивачем із ТОВ «Веллфін», не був нотаріально посвідчений, внаслідок чого у порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат», пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Грисюк О. В. було видано 24 травня 2021 року спірний виконавчий напис, реєстр № 52155.

Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості.

Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17.

Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис:

1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення;

2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «Веллфін».

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц.

Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом Грисюк О. В. процедури вчинення виконавчого напису від 24 травня 2021 року, реєстр № 52155, за яким з ОСОБА_1 за кредитним договором № 954884 від 13 серпня 2019 року, укладеним з ТОВ «Веллфін», на користь ТОВ «Веллфін» звернуто стягнення на заборгованість у загальній сумі 12177,50 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із переліченим вмотивуванням заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Грисюк О. В. від 24 травня 2021 року, реєстр № 52155.

Згідно із ст. 141 ЦПК судові витрати позивача зі сплати судового у загальному розмірі 1362 грн. (908 грн. + 454 грн. = 1362 грн.) підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа: приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною, реєстр № 52155, за яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» звернуто стягнення боргу в сумі 11427,50 грн. та 750 грн. за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1362 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 7 грудня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», , розташоване в м. Києві по вул. Героїв Севастополя 48.

Третя особа: приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна, Києво-Святошинський районний нотаріальний округ Київської області, розташована в м. Вишневе Києво-Святошинський району Київської області по вул. Європейській 11 кв. 2.

Суддя