ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Чернівці Справа № 727/839/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Герман Я.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: державний реєстратор - приватний нотаріус Козлова Наталя Володимирівна,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Семенка О.В., дата складання повного тексту рішення 31.08.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач звернувся до державного реєстратора - приватного нотаріуса Козлової Н.В. з позовом про визнання протиправним та скасування запису про проведену державну реєстрацію.

В обґрунтування позову зазначав, що 15.01.2020 року приватним нотаріусом Козловою Н.В. внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис №35086553 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 66,8 кв.м. за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Спірна квартира належала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.06.1995 року та була передана в іпотеку 05.03.2007 року згідно договору для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 05.03.2007 року.

Вважає, що квартира, яка є його єдиним майном і житлом, підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому не може бути примусово стягнута. На підставі наведеного просив позов задовольнити.

Провадження №22-ц/822/29/21

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на обставини, викладені в позовній заяві, а також вказує, що суд належним чином дослідив докази по справі та постанову ВП ВС від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а, однак дійшов помилкових висновків щодо відмови у задоволенні вимог позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позов позивачем заявлений не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема, без залучення до участі у справі відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи». На підставі вищезазначених норм ЦПК України суд не може самостійно залучити співвідповідачів, а клопотання про залучення таких співвідповідачів позивачем або його представником не заявлено.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що

05 березня 2007 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №484, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 13 600 євро зі сплатою за користування кредитними коштами 11% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 04.03.2027 року (а.с.109-111).

05 березня 2007 року у якості забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов`язань між АК ПІБ (ЗАТ) та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Предметом іпотеки стала квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.06.1995 року за №14841 (а.с.112-114).

11 листопада 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В. із заявою, в якій просили передати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяву про те, що кредиторами порушено умови кредитного договору №484 від 05.03.2007 року і ТОВ «Кредитні ініціативи» направляється повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням №2252 від 10.07.2019 року, згідно якого товариство вимагає сплатити борг на дату 29.10.2019 року на загальну суму 35253,98 євро (а.с.12-13)

15.01.2020 року державним реєстратором приватним нотаріусом Козловою Н.В. внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис №35086553 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.2-зворот).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові ВП ВС від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

У справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови ВП ВС від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року у справі № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно ( пункт 31.8 постанови ВП ВС від 12 грудня 2018 року, справа № 372/51/16-ц).

Отже, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст.51 ЦПК України).

Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (п.4 ч.2 ст.197 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах ВП ВС від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача в особі державного реєстратора - приватного нотаріуса Козлової Н.В. про визнання протиправним та скасування запису про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вважаючи про порушене право на належне йому нерухоме майно.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги законність висновків суду першої інстанції не спростовують, а рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В силу п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.М. Литвинюк/