ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9708/21 Справа № 209/1307/21 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Кам`янська міська рада, Служба у справах дітей, про визначення порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2021 року ОСОБА_4 звернулась до суду з уточненим, 26 серпня 2021 року, позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Кам`янська міська рада, Служба у справах дітей, про визначення порядку користування квартирою, мотивуючи його тим, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_5 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2004 року, на підставі ордеру. ОСОБА_5 помер у 2019 році та наразі квартиронаймачем є вона.

Вказувала, що у вказаній квартирі, окрім неї, прописана ОСОБА_1 (дружина сина померлого ОСОБА_5 ) зі своїми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не проживали у квартирі.

Посилаючись на те, що наразі виникла потреба у визначенні порядку користування квартирою, а ОСОБА_1 у добровільному порядку відмовляється урегулювати це питання, тому просила суд ухвалити рішення, яким визначити порядок користування квартирою, розташованою у АДРЕСА_2 , а саме виділити у користування ОСОБА_4 ізольовану житлову кімнату АДРЕСА_3 , загальною площею 13,8 кв.м, ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виділити в користування ізольовану житлову кімнату №1, загальною площею 17 кв.м, ізольовану кімнату №3, загальною площею 12,3 кв.м, ізольовану кімнату №2, загальною площею 8,0 кв.м, кухню, загальною площею 7,2 кв.м, вбиральню, площею 1,0 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м, коридори, площею 2,8 кв.м, 3,2 кв.м, 4.7 кв.м, та комору, площею 1,2 кв.м, залишити в спільному користуванні.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виділення позивачу кімнати розміром 13,8 кв.м порушує її права, оскільки норма на одну людину становить 6,7 кв.м, виділення вказаної кімнати позивачу зменшує розмір кімнат виділених у користування їй та її дітям.

16 листопада 2021 року від позивача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, посилаючись на повну законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Вказувала, що задоволенням її позову не порушуються права відповідача та дотримано усі житлові норми.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність, передбачених законом, підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалам справи, що квартира, розташована в АДРЕСА_2 , була надана ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі (а.с.4)

Згідно особового рахунка № НОМЕР_1 з 1988 року квартиронаймачем у вищевказаній квартирі був чоловік позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується копією особового рахунку (а.с.5), однак він помер в 2019 році, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6,) і квартиронаймачем у вищезазначеній квартирі з 10 травня 2019 року стала позивач, яка зареєстрована в даній квартирі з 05 липня 2005 року, що також підтверджується копією особового рахунку (а.с.5).

Згідно довідки про склад сім`ї у квартирі зареєстровані: позивач (квартиронаймач) ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , що підтверджується копіями довідки про склад сім`ї (а.с.12).

Відповідач є дружиною сина померлого ОСОБА_5 (а.с.30).

Згідно акту про непроживання від 19 лютого 2021 року, відповідач та її діти фактично не проживають у квартирі з 26 травня 2019 року. Факт непроживання відповідача з дітьми також підтверджують сусіди (а.с.7).

Нарахування на квартиру за комунальні платежі здійснюється відповідно до зареєстрованих у квартирі осіб, усі рахунки за квартиру сплачує лише позивач, за всі комунальні послуги, що підтверджується копіями та підтримує квартиру у належному санітарно-технічному стані. Відповідач до квартири не з`являється, взагалі не сплачує комунальні послуги та за утримання квартири. Позивач є пенсіонеркою (а.с.8), отримує пенсію, вона має право на державні пільги по оплаті житловокомунальних послуг та бажає відкрити окремий особовий рахунок та сплачувати комунальні платежі за належну їй площу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що запропонований позивачем порядок користування квартирою не порушує її право та право відповідача на користування квартирою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами склалися конфліктні відносини, пов`язані з користуванням спірним помешканням, несенням витрат на його утримання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією(а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення,правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

У відповідності до статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК УРСР).

Статтею 104 цього Закону передбачено, що член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до справи, визначення порядку користування спірною квартирою не призвело до погіршення житлових умов відповідача та її дітей.

Посилання апеляційної скарги на те, що надання у користування позивачу кімнати площею 13,8 кв.м, в той час коли по Дніпропетровській області рівень забезпечення жилою площею встановлений постановою виконавчого комітету Дніпропетровської обласної Ради народних депутатів від 27 грудня 1984 року №711, який визначає норму у розмірі 6,7 кв.м на кожного члена сім`ї та при цьому враховується жила площа, що перебуває у власності громадян, не може слугувати підставою для відмови у позові. Так відповідачу та її двом малолітнім дітям у користування виділено три житлові житлові кімнати, загальною площею 37,3 кв.м, що також є більшим від норми.

Судова колегія також звертає увагу на на те, що кімнати площею 12,3 кв.м та 8,0 кв.м облаштовані лоджіями.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що виділення у користування позивачу кімнати площею 13,8 кв.м порушує права її та її дітей відхиляються, оскільки вони не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Суддя: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.