Провадження № 2/760/811/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист авторського права, стягнення компенсації та моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

-стягнути з відповідача на його користь компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 47 230, 00 гр. та 10 000, 00 гр. завданої моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідач опублікувала у додатку «Instagram» на офіційній сторінці свого магазину із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) три фотографії, на яких зображений він.

Він не надав відповідачу дозволу на публікацію даних фото і остання використовувала їх без його дозволу та згоди.

Фотознімки, на яких він зображений, з`явилися у відповідача в результаті проведення фотосесії з її сторони, проте дана фотосесія не була нею оплачена.

Він не укладав будь-яких письмових договорів або угод на проведення фотосесії, не надавав дозволів від свого імені на поширення або публікацію фотоматеріалу, на якому зображений, у зв`язку з тим, що зі слів відповідача фотознімки не сподобалися та оплаті не підлягають.

Крім того, він є співавтором зазначених фотографій, так як вклав свій творчий внесок, придумуючи пози і ракурси під час фотосесії, маючи середню художню освіту, розуміння композиції та правильного положення натури, а також обговоривши деталі фотосесії з фотографом.

Вважає, що відповідач порушила його права, гарантовані законом, а тому просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

10 листопада 2020 року відповідач подала до суду відзив, у якому проти позову заперечує.

Посилається на те, що вони з позивачем між собою (або через третіх осіб) не мали будь-яких правовідносин.

Вона не використовувала (не фотографувала, не розповсюджувала, в тому числі в будь-яких соціальних мережах) фотознімків позивача.

На наданих позивачем роздрукованих знімках зображений чоловік, обличчя якого не видно. Як наслідок, вказані фотознімки не дозволяють ідентифікувати особу, яка на них зображена, та, відповідно, встановити (стверджувати) про факт відображення його чи будь-якої іншої конкретної особи на них.

Крім того, на знімках відсутня будь-яка інформація про позивача, а саме: прізвище, ім`я та по-батькові, вік, адреса проживання, дата і місце народження, чи інша конфіденційна інформація.

Таким чином, вважає, що твердження позивача про його зображення на таких фотознімках є не більше ніж припущенням, яке не ґрунтується на будь-яких належних доказах.

В свою чергу, в соціальних мережах будь-яка особа може створити сторінку під будь-яким іменем, тоді як позивачем не надано жодних доказів того, що вона поширювала його фотознімки.

Вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав та відшкодування моральної шкоди є повністю необгрунтованими та такими, що не мають будь-яких правових підстав, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази порушень нею майнових авторських прав позивача.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

04 грудня 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що з відповідачем дійсно не укладався письмовий договір, але співробітник відповідача (фотограф) усно та через соцмережі мав домовленість про сплату такої фотосесії.

Крім того, відсутність офіційних правовідносин ним у даному випадку є проблемою відповідача.

Скриншоти екрану додатку «Instagram», які зроблені зі сторінки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який належить відповідачу, роблять існування фото та його використання фактом, а не здогадкою або чимось іншим, фактом, який зафіксовано в цифровому вигляді, а після їх контакту видаленим із вищезазначеної сторінки додатку останнього.

Крім того, з переписки відповідача з ним вбачається, що вона погоджується вирішити справу, не звертаючись до суду, та сплатити проведену фотосесію товаром, як він і запропонував.

Зазначає, що у додатку «Instagram» неможливо створити дві або більше абсолютно ідентичні сторінки з однаковою назвою, а тим паче сторінка з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у додатку «Instagram» лише одна.

На офіційному сайті відповідача є посилання на офіційну сторінку в додатку «Instagram» на головній сторінці у вигляді кнопки та посилання в розділі «про нас», яка саме і є тією сторінкою, з якої відбулося правопорушення, яке зафіксоване на скриншотах, які були додані до позовної заяви.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

14 грудня 2020 року відповідач надала до суду заперечення, в яких зазначає, що вона є фізичною особою-підприємцем.

Вона розпочала здійснення своєї підприємницької діяльності 11 березня 2020 року та не має працівників, в тому числі фотографів.

Приблизно в середині літа 2020 року на телефон почали надходити дзвінки від невідомої особи з вимаганням від неї грошових коштів, аргументуючи це тим, що нібито на рекламній сторінці у «Інстаграм» було розміщено його фото без отримання на те відповідного дозволу. На прохання надати інформацію, які саме фото та хто саме на ньому зображений і хто конкретно вимагає від неї грошові кошти, надавати запитуване особа відмовилась.

Після того, як вона попросила більше не телефонувати їй і не вимагати з неї грошові кошти, почали надходити на її електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 електронні листи, в яких позивач пропонував їй надати грошові кошти.

Після її відмови позивач написав листа, де запропонував розрахуватися з ним товаром і зробив замовлення на 13 000, 00 гр. На електронну адресу від нього надійшли скріни фото з «Інстаграм», на яких немає обличчя і на яких, відповідно, не можна ідентифікувати особу і зрозуміти, що саме за людина зображена на надісланих фото. На вказаний лист вона відповіла, що не знає хто він і не збирається надавати яку-небуть компенсацію і попрохала більше не писати на дану адресу.

Зазначає, що вона незнайома з позивачем та не має з ним жодних відносин.

Водночас, з літа 2020 року позивачем вживаються цілеспрямовані дії на вимагання грошових коштів від неї та перешкоджання її підприємницькій діяльності.

Вважає, що надані позивачем докази не містять інформацію, яка б відображала та підтверджувала розповсюдження фотознімків позивача нею, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 423 ЦК України особистими немайновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності; 2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності; 3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Особисті немайнові права інтелектуальної власності належать творцеві об`єкта права інтелектуальної власності. У випадках, передбачених законом, особисті немайнові права інтелектуальної власності можуть належати іншим особам. Особисті немайнові права інтелектуальної власності не залежать від майнових прав інтелектуальної власності. Особисті немайнові права інтелектуальної власності не можуть відчужуватися (передаватися), за винятками, встановленими законом.

За змістом ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору. Особа, яка має авторське право, для сповіщення про свої права може використовувати спеціальний знак, встановлений законом.

Відповідно до ст. 440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до ст. 441 ЦК України використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Статтею 443 ЦК України визначено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 на сторінці відповідача у додатку «Instagram» на офіційній сторінці магазину з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було опублікувано фотографії з зображенням чоловіка з рекламою чоловічої білизни.

/ а.с. 5 /

Позивач при зверненні до суду зазначає, що на даних фотографіях зображений він і не надавав відповідачу дозволу на публікацію даних фото.

Відповідач використовував фото без його дозволу та згоди.

Крім того, зазначає, що він є співавтором зазначених фотографій, оскільки вклав свій творчий внесок, придумуючи пози та ракурси під час фото сесії, маючи середню худоню освіту, розуміння композиції та праивльнго положення натури, а також обговоривши деталі фото сесії з фотографом.

Вважає розміщення вказаних фотографій без його згоди порушенням своїх аторських прав.

Відповідно до ст.1 Закону Украни» Про авторське право і суміжні права» автор- йе фізична особа яка своєю творчою працею створила твір.

Пункт 10 ч.1 ст.8 Закону зараховує фотографічні твори, зокрема твори, виконані способами, подібними до фотографії, до об`єктів авторського права.

Виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, відповідно до ч.1 ст. 15 Закону, належить автору.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору.

За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Тобто, з точки зору закону будь-яка світлина вважається об`єктом авторського права, створеного творчою працею, підпадає під охоронювані законом об`єкти авторського права, і використання світлини без згоди автора є порушенням законодавства про авторське право.

Презумпція авторства захищає автора фотографічного твору, покладаючи обов`язок доказування авторства та правомірності використання спірного фото на опонента.

Авторські права на твір включають в себе майнові та особисті немайнові права.

Відповідно до ч.1 ст.440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є:

- право на використання твору;

- виключне право дозволяти використання твору;

- право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання;

- інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи.

Якщо фізична особа позувала авторові за плату, фотографія, інший художній твір може бути публічно показаний, відтворений або розповсюджений без її згоди.

В п. 31 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 04 червня 2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" розміщення творів у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є поданням творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором відповідно до пункту 9 частини третьої статті 15 Закону.

Тобто, таке розміщення є правомірним лише з дозволу автора чи іншої особи, яка має авторське право.

Якщо у зв`язку з таким розміщенням у мережі Інтернет порушуються майнові права суб`єкта авторського права, визначені статтею 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", то це дає підстави для судового захисту авторського права (пункт "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

При цьому, відповідно до абз.3 п.12 вказаної постанови позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Статтею 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам.

Відповідно до ст. 52 Закону за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об`єктів суміжних прав, використанні творів і об`єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення, подавати позови до суду про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Зазначаючи про своє співавторство в створенні фотографій та їх розміщення без його згоди, а також своє зображення на них, будь-яких доказів цим обставинам та порушення своїх прав позивач не надав.

Крім того, позивач не навів доказів, які б дали суду можливість ідентифікувати зображеного на фото чоловіка, як його самого.

Позивачем також не надано доказів самої фотосесії, організованої за ініціативою саме відповідача, та своєї участі в ній.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

З урахуванням цього та викладеного вище, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Керуючись Законом України «Про авторське право і суміжні права» , ст. ст. 15, 16, 380, 423, 424, 426, 432, 438 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 46 - 48, 51, 76-82, 209, 229, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист авторського права, стягнення компенсації та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва