ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 червня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2113/21

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/887/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2021року (ухвалене об 11:44) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

- розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 07.08.1999 виконкомом Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області та підтверджений свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , про що в книзі реєстрації актів про одруження 07.08.1999 зроблено запис № 04;

- стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі на двох неповнолітніх дітей у розмірі 7 000 грн, але не менше ніж 50% від суми прожиткових мінімумів на кожного з дітей відповідно до їх віку на день нарахування, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позов обґрунтовувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають трьох спільних дітей вищевказаних двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і повнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сімейне життя з відповідачем не склалося через вчинення останнім фізичного, психологічного та матеріального насильства у сім`ї, що є несумісним для подальшого проживання. Позивачка та двоє неповнолітніх дітей пішли з дому та проживають окремо від чоловіка в орендованій квартирі. Позивачка працює на посаді старшої медичної сестри у лікувальному закладі, вийшла з декретної відпустки 25.01.2021, має невеликий дохід, при цьому змушена витрачати виключно власні кошти на утримання дітей, їжу, одяг, навчання, придбання підручників та додаткових матеріалів, лікування. Чоловік матеріальної допомоги дітям не надає, не бере участі в їх утриманні, при цьому є здоровою і працездатною людиною, матеріально забезпечений, попри те, що офіційно ніде не працює, займається підприємницькою діяльністю, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.04.2021 позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 07.08.1999 виконавчим комітетом Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області, актовий запис № 04.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , і сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 грн (на двох дітей) щомісячно, починаючи з 26.02.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнутих з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн (на двох дітей) до досягнення повноліття, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що визначений судом до стягнення розмір аліментів перевищує дохід відповідача, що призведе до виникнення заборгованості по аліментам або до його жебрацтва.

Зазначає, що він був звільнений з роботи 27.03.2020, працював неофіційно лише на одного ФОП, дохід в середньому за місяць складав 6 000 7 000 грн; з 09.04.2021 він офіційно працевлаштований на ДП «171 Чернігівський ремонтний завод» на посаду слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів з окладом 6 100 грн, отже, його заробітна плата не зможе покрити стягнення аліментів.

Вважає, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік», якою визначений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, стягнення з нього на кожну дитину по 1 500 грн буде доцільним та відповідатиме фактичним обставинам справи.

Указує, що районний суд не звернув уваги на те, що придбаний будинок він добудовував протягом 15 років, отримуючи кредити в банках, допомогу від своїх батьків і вкладаючи спільні сімейні кошти.

Наголошує, що надані позивачкою договір оренди будинку та рахунки за комунальні послуги не містять доказів сплати щомісячної орендної плати за договором та оплати комунальних послуг, що могло б свідчити про її фактичні понесені витрати.

Апеляційна скарга також містить посилання на недоведеність позивачкою належними письмовими доказами факту домашнього насильства з боку чоловіка, що стало підставою для її проживання разом з дітьми в орендованій квартирі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про фінансову спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, враховуючи те, що він, не будучи офіційно працевлаштованим, у період шлюбу матеріально забезпечував свою родину та побудував власний житловий будинок.

Позивачка вважає, що до офіційного працевлаштування чоловіка слід відноситися критично, оскільки він влаштувався на роботу до свого приятеля через два дня після ухвалення рішення у справі саме для встановлення меншого офіційного доходу. При цьому, тривалість його роботи складає 4 год. 24 хв зі ставкою 6 100 грн, отже 100 % зарплати становитиме близько 11 000 грн.

На її переконання, твердження відповідача про недоведеність сплати нею комунальних послуг є хибним, оскільки відповідно до п.п. 4.3, 9 договору оренди сплата комунальних послуг покладається на орендаря, тобто, на неї.

Наголошує на тому, що саме той факт, що вона з трьома дітьми була вимушена орендувати інше житло, витрачаючи на це більшу частку свого доходу, достеменно свідчить про протиправну поведінку відповідача (вчинення домашнього насильства), а непритягнення його до адміністративної відповідальності є лише невиконанням працівниками правоохоронних органів своїх обов`язків.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не оскаржується, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що її вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є такою, що ґрунтується на законі, оскільки відповідач не надає позивачці систематичної матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітніх дітей. Районний суд дійшов висновку, що визначений позивачкою розмір аліментів (3 500 грн на кожну дитину) є обґрунтованим і таким, що забезпечить їй можливість належного утримання неповнолітніх дітей та їхнього фізичного розвитку.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що з 07.08.1999 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох спільних дітей повнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітніх дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 9-11).

ОСОБА_1 працює старшою медичною операційною сестрою у КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради. Згідно з довідками про доходи, виданими даним закладом, ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, приступила до роботи з 25.01.2021. Загальна сума доходу за період з 01.01.2021 по 31.03.2021 становить 20 210,09 (без відрахуванням податку з доходів фізичних осіб) (а.с. 16, 54).

До позову додано копію договору оренди будинку, споруди (іншого об`єкта нерухомості), укладеного 18.12.2020 між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове володіння 1-кімнатну квартиру по АДРЕСА_1 , розмір орендної плати складає 2 800 грн за місяць в опалювальний період та 3 000 грн в неопалювальний період, всі комунальні послуги сплачує орендар (а.с. 17).

У наданому суду першої інстанції відзиві на позов ОСОБА_2 частково визнав позовні вимоги та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі по 1 500 грн щомісяця на кожну дитину (а.с. 39-43).

З доданої до відзиву відповідачем копії його трудової книжки вбачається, що ОСОБА_2 22.07.2019 був прийнятий на посаду слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів 4-го розряду ДП «171 Чернігівський ремонтний завод», 27.03.2020 був звільнений у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 44).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України та роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 грн щомісяця.

Так, у справі встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти на даний час проживають разом з матір`ю, що не заперечується самими сторонами.

Предметом доказування у даній справі є встановлення можливості батька надавати дітям матеріальну допомогу саме у визначеному у позові розмірі. Дійшовши до такого висновку, районний суд констатував, що існуюче становище ОСОБА_2 , який офіційно непрацевлаштований, не перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримує неофіційний дохід, з якого не сплачує податки, цілком влаштовує відповідача й водночас дозволяє йому здійснювати будівництво житлового будинку та задовольняти свої життєві потреби та потреби родини.

Стверджуючи в апеляційній скарзі, що на будівництво будинку відповідачем витрачались, крім спільних сімейних коштів, отримані у банківських установах кредитні кошти та надані його батьками в якості матеріальної допомоги гроші, ОСОБА_2 жодних належних доказів на підтвердження зазначених обставин не надав.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на те, що визначений судом до стягнення розмір аліментів перевищує дохід відповідача, що призведе до виникнення заборгованості по аліментам або до його жебрацтва, за відсутності офіційних даних про розмір його доходів на час ухвалення оскаржуваного рішення.

На підтвердження свого матеріального становища відповідач додав до апеляційної скарги відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, згідно з якими інформація про доходи ОСОБА_2 за ІІ-ІV квартали 2020 року відсутня (а.с. 75); копію наказу від 08.04.2021 № 60-к, яким його прийнято на роботу на посаду слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів 2-го розряду ДП «171 Чернігівський ремонтний завод» на неповний робочий день тривалістю 4 год 24 хв (а.с. 74); та довідку про доходи, відповідно до якої загальна сума його доходу у квітні 2021 року становить 1 053,33 грн (а.с. 76).

Проте, надані докази не приймаються апеляційним судом, оскільки працевлаштування ОСОБА_2 відбулося після ухвалення судом рішення у даній справі. Відповідач, вважаючи, що його матеріальний стан змінився, відповідно до приписів ст. 192 СК України має право звернутися з позовом про зміну розміру аліментів.

Колегія суддів при вирішенні спору виходить з того, що наявні у справі письмові докази (копія трудової книжки) свідчать про те, що ОСОБА_2 був офіційно працевлаштований лише з 22.07.2019 по 27.03.2020, жодних інших відомостей щодо працевлаштування відповідача у період шлюбу матеріали справи не містять. У той же час, перебуваючи у шлюбі з 1999 року та не маючи офіційних джерел доходу, відповідач був спроможний заробляти кошти, необхідні для забезпечення дружини та трьох дітей життєвими потребами.

На думку апеляційного суду, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати у розмірі 1 500 грн на кожну дитину є недостатнім для утримання неповнолітніх дітей, які проживають разом із матір`ю.

На виконання вимог ст. 12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, стороною відповідача в розпорядження суду будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх апеляційних доводів не надано.

Суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки доводам апеляційної скарги про недоведеність протиправної поведінки відповідача, оскільки вони правового значення для правильного вирішення спору не мають і не спростовують вищевикладені висновки суду.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко