Єдиний унікальний номер судової справи: 489/6833/20
Номер провадження № 22-ц/812/1080/21 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді - Рум`янцевої Н.О. в приміщені того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позивачка зазначала, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року збільшено розмір аліментів встановлений рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2010 року та незміненою частиною рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2009 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - стягнувши аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2300, 00 грн., щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з моменту вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття.

На теперішній час дочка проживає у м. Дніпро, де орендує квартиру та навчається на денній формі навчання факультету економіки Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара. Термін навчання до 30 червня 2024 року. Проживання в іншому місті потребує значних затрат, відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу. ОСОБА_2 є працездатним, фізично здоровим, інших утриманців немає, систематично перетинає державний кордон України, має посвідчення моряка. 16 вересня 2015 року відповідач придбав автомобіль, а тому може надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

Посилаючись на викладене позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно з урахуванням індексу інфляції, починаючи з моменту вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки на дату подання позову дочці позивачки - ОСОБА_3 не виповнилось 18 років діє рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року, а тому позов задоволенню не підлягає, оскільки є передчасним.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та прийняти нову постанову, якою її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року, за яким на даний час стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , припиняє виконання 18 травня 2021 року, тобто на час розгляду справи судом апеляційної інстанції вже не буде виконуватись відповідно і аліменти сплачуватись не будуть.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В силу положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ст. 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення суду зазначеним вимогам Закону в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1999 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року, збільшено розмір аліментів встановлений рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2010 року та незміненою частиною рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2009 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - стягнувши аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2300, 00 грн., щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з моменту вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року залишено без змін.

Згідно довідки Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, без номеру та дати, ОСОБА_3 є студенткою І курсу денної форми навчання, факультету економіки Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Навчається за рахунок коштів фізичної особи. Термін навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року.

07 вересня 2020 року між Дніпровським національним університетом ім. О. Гончара в особі проректора з науково-педагогічної роботи ОСОБА_5 (виконавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (замовник) укладено Договір № ІЕМО 0106-20 про надання освітніх послуг у Дніпровському університет імені Олеся Гончара, відповідно до якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме навчання одержувача за рівнем вищої освіти бакалавр, за освітньою програмою менеджмент факультету економіки на денній формі навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року.

Згідно п. п. 5.3., 5.5. Договору, вартість освітньої послуги за перший рік навчання складає 22 100 грн., які замовник вносить безготівково, щомісячно.

Як вбачається з квитанцій, відповідач ОСОБА_2 перераховує кошти на рахунок Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара за Договором № ІЕМО 0106-20 від 07 вересня 2020 року про надання освітніх послуг ОСОБА_3 у розмірі 1842,00 грн., починаючи з 26 серпня 2020 року по 26 лютого 2021 року.

З квитанцій, вбачається, що відповідач перераховує на картковий рахунок ОСОБА_3 періодично грошові кошти у розмірі 500,00 грн., починаючи з 24 жовтня 2020 року по 05 лютого 2021 року та 13 лютого 2021 року у розмірі 400,00 грн.

З розрахунку заборгованості по аліментам наданого державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_6 має переплату по аліментам, яка станом на 09 червня 2020 року становить 30211,59 грн. та заборгованість, яка станом на лютий 2021 року складає 5075 грн.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року (справа № 748/2340/17) зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Отже, досягнення дитиною, яка продовжує навчання віку, який перевищує 18 років є обов`язковою умовою для настання обов`язку батьків щодо її утримання.

Як встановлено судом ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому на день звернення позивачки - ОСОБА_1 з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (28 грудня 2020 року) їй було повних 17 років.

Для реалізації права на пред`явлення позову необхідно: а) наявність чи відсутність певних обставин (умов); б) додержання встановленого законом порядку пред`явлення позову.

Оскільки умовами для пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є досягнення дочкою повноліття, її навчання у навчальному закладі, потреба у матеріальній допомозі та можливість надання такої допомоги платником аліментів, суд першої інстанції, встановивши відсутність такої передумови як досягнення ОСОБА_7 18 років на день звернення з позовом до суду, дійшов обґрунтованого висновку, що у позивача ще не виникло право на стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, а у відповідача обов`язку щодо її утримання.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції вірно відмовив у задоволені позовних вимог у зв`язку з їх передчасністю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент розгляду справи апеляційним судом дочці виповниться 18 років не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не мають значення після ухвалення рішення, яке переглядається.

До того ж, відмова у задоволені позову не позбавляє права позивачки на звернення до суду із таким же позовом після досягнення дочкою повноліття.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 24 травня 2021 року