Справа № 2-867/07
Провадження № 22-ц/801/703/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Попик Ю. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 рокуСправа № 2-867/07м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

позивач: ОСОБА_2 ,

відповідач: Територіальна громада с. Котюжинці Калинівського району Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2007 року, ухвалене у складі судді Попика Ю.П., в залі суду,

встановив:

У травні 2007 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Територіальної громади с. Котюжинці про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , після смерті якого залишилася спадщина, яка складається із майнового паю в розмірі 1 752 грн у майні СВК «Поділля» с. Котюжинці, який належав померлому на підставі свідоцтва на право власності на майновий пай серії УІІ №007063, виданий Котюжинецькою сільською радою та земельної ділянки розміром 3,7591 га на території Котюжинецької сільської ради, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №126751.

21 березня 2000 року ОСОБА_3 заповів їй своє майно, інші спадкоємців за заповітом, відсутні.

Після смерті батька вона фактично прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння майном, однак отримати свідоцтво про спадщину, позивачка не має можливості, оскільки в установлений строк не подала заяву до Калинівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

З посиланням на наведені обставини, ОСОБА_2 звернувшись в суд з даним позовом просила встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку розміром 3,7591 га, грошовою оцінкою 44811 грн 83 коп., яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №126751, а також на майновий пай в розмірі 1 752 грн в майні СВК «Поділля» в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2007 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину в порядку спадкування за законом та заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котюжинці Калинівського району Вінницької області.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на майновий пай в розмірі 1 752 грн у майні СВК «Поділля» с. Котюжинці, який належав померлому на підставі свідоцтва на право власності на майновий пай серії УІІ №007063, виданий Котюжинецькою сільською радою 18 лютого 2003 року в порядку спадкування за законом та на земельну ділянку розміром 3,7591 га на території Котюжинецької сільської ради, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №126751 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котюжинці Калинівського району Вінницької області.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично спадщину прийняла, оскільки після смерті батька вступила у володіння спадковим майном.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також порушення її прав, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не витребував спадкову справу померлого ОСОБА_3 та відповідно не врахував, що 21 березня 2000 року ОСОБА_3 заповів усе своє майно своїй дочці ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті батька і тому втратила право на спадкування.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_1 та позивача у справі ОСОБА_2 .

За змістом заповіту посвідченого секретарем Котюжинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області 21 березня 2000 року, ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 жилий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 . Все його майно де б воно не було із чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що по закону матиме право.

Також, за змістом іншого заповіту посвідченого секретарем Котюжинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області 21 березня 2000 року, ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 сертифікат на земельну частку (пай), розташовану в с. Котюжинці Калинівського району Вінницької області.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення), де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення та строку на його апеляційне оскарження) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вказаний правовий висновок неодноразово був висловлений Верховним Судом України у постановах від 3 лютого 2016 року у справі №6-885цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі №6-76цс16.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання права власності на майновий пай та земельну ділянку в порядку спадкування за законом та заповітом, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на той факт, що оскаржуваним рішенням порушуються її права як спадкоємця майна померлого ОСОБА_3 .

В обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав ОСОБА_1 як спадкоємця, остання зазначає, що суд першої інстанції не витребував спадкову справу померлого ОСОБА_3 та відповідно не врахував, що 21 березня 2000 року ОСОБА_3 заповів усе своє майно своїй дочці ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 достовірно знаючи про відкриття спадщини, до нотаріуса або уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Крім того, із ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року у справі №132/1287/17 слідує, що ОСОБА_1 у 2017 році зверталась в суд із позовною вимогою до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, однак вказану цивільну справу залишено без розгляду на підставі заяви її представника, який діяв на підставі довіреності.

Таким чином, з наведеного вище слідує, що ОСОБА_1 спадщину після смерті батька не прийняла.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спадкоємець ОСОБА_1 не вчинила передбачені наведеними вище нормами матеріального права дії, спрямовані на прийняття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_3 , належних доказів про право на спадщину не надала, тому права на спадщину вона не набула.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не довела факту прийняття нею спадщини після смерті її батька, тому питання про її права та обов`язки оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалося, а відтак вона позбавлена права на його оскарження, тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Отже, доводи скаржника щодо наявності у неї права на апеляційне оскарження рішення суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В доповнення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає серед іншого й те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на наведене, наявні правові підстави для закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 352, 362, 381, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади села Котюжинці Калинівського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та заповітом, закрити.

Судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький