Справа № 444/763/20 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3296/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м.Львів

Справа № 444/763/20

Провадження № 22ц/811/3296/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Жовква 30 вересня 2020 року у складі судді Мікули В.Є., у справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ АСК «Скарбниця» про стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

26 березня 2020 року ОСОБА_2 звернулася з цим позовом. З урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просила стягнути з відповідача 197 704 грн. страхового відшкодування (44 676 грн. - моральної шкоди, 134 028 грн. - відшкодування на утримання у зв`язку з втратою годувальника, 19 000 грн. - витрати на встановлення пам`ятника), пеню в розмірі 19 448,69 грн., 3% річних у розмірі 2 827,44 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 381,15 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 28 грудня 2018 року сталася ДТП за участю автомобіля «NISSAN TІІDA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 . Вказує, що в результаті ДТП її батько - ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікувальному закладі. Відповідальність ОСОБА_4 на час ДТП застрахована згідно полісу №АМ4832490 у ПрАТ АСК «Скарбниця». Стверджує, що у зв`язку із смертю ОСОБА_6 внаслідок ДТП їй (позивачу) завдано майнову та моральну шкоду. Постановою слідчого СВ Жовківського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області від 30 листопада 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001805 від 28 грудня 2018 року, - закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Вказує, що на підставі частини 5 статті 1187 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди виник у ОСОБА_4 , як заподіювача шкоди, незалежно від наявності його вини. На час вчинення ДТП був чинним обов`язок щодо відшкодування завданої їй (позивачу) шкоди згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що відповідно до вимог статті 35 цього Закону вона ( ОСОБА_2 ) надала відповідачу необхідні документи для одержання страхового відшкодування, а саме: заяву про страхове відшкодування від 11 лютого 2019 року на загальну суму 197 704 грн., з яких: 44 676грн. - моральна шкода, 134 028 грн. - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника, 19 000 грн. - витрати на встановлення пам`ятника. 26 грудня 2019 року ПрАТ АСК «Скарбниця» відмовило у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не настала, оскільки, в його діях не встановлено порушень вимог ПДР України та експлуатації транспорту, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, тому, ця подія не є страховим випадком.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 197 704 грн. (з яких: 44 676 грн. - моральна шкода, 134 028 грн. - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника, 19 000 грн. - витрати на встановлення пам`ятника). Стягнуто з ПрАТ АСК «Скарбниця» на користь ОСОБА_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 19 448, 69 грн., три відсотки річних у розмірі 2 827, 44 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 381, 15 грн., всього: 23 657, 28 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує відповідач. Вважає рішення суду незаконними та необґрунтованими, такими що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на статті 6, 32, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначає, що в постанові про закриття кримінального провадження вказано, що причиною настання ДТП є факт виходу пішохода на смугу руху транспортного засобу, а в діях водія ОСОБА_4 не встановлено порушень вимог ПДР України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП. В постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що водій був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування. Вказує, що відповідно до статті 32 згаданого Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Стверджує, що рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Такі причини обґрунтовані та підтверджуються досудовим розслідуванням і комплексною судовою експертизою. Апелянт також не погоджується із нарахуванням штрафних санкцій та пені, оскільки страховою компанією не допущено прострочення виплати.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 28 грудня 2018 року у м.Жовкві Львівської області на вулиці Ярослава Мудрого з участю автомобіля марки «NISSAN TІІDA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 , який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження, від яких помер (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_2 від 3 січня 2019 року).

28 грудня 2018 року відомості щодо факту ДТП внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001805 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, яке закрито постановою слідчого СВ Жовківського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області від 30 листопада 2019 року за відсутністю у діяннях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2019 року причиною настання ДТП з технічної точки зору є вихід пішохода ОСОБА_5 на смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 на такій віддалі, яка була недостатньою для уникнення наїзду. Встановлено, що водій транспортного засобу не мав технічної можливості уникнути наїзду.

Потеріплим у кримінальному провадженні визнаний брат померлого - ОСОБА_7 , який надав пояснення, що його померлий брат був зареєстрований за місцем його ( ОСОБА_7 ) проживання у будинку АДРЕСА_1 , а фактично проживав у своїх товаришів у м.Жовкві; з дружиною брат розлучений понад десять років тому. ОСОБА_5 не працював, жив за кошти, отримані від здачі макулатури та пляшок, отримував пенсію; у вихідні проживав за місцем реєстрації.

ОСОБА_5 є батьком позивача - ОСОБА_2 (до шлюбу - ОСОБА_5 ). Позивач є інвалідом 3 групи з дитинства. 11 січня 2013 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 , який розірвано 11 листопада 2016 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 за шкоду, заподіяну третім особам, була застрахована відповідачем.

11 лютого 2018 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування та просив здійснити виплату 44 676 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_5 , та 134 028 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника відповідно до пункту 3 частини першої статті 1200 ЦК України.

Листом № 386 від 26 грудня 2019 року ПрАТ АСК «Скарбниця» повідомило, що не визнає цю подію страховим випадком та відмовляє у виплаті страхового відшкодування.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , як володільця джерела підвищеної небезпеки, настала незалежно від наявності його вини у завданні шкоди, пов`язаної із смертю пішохода ОСОБА_5 , а страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то відповідно і страхова компанія, в межах встановленого договором страхування розміру страхової суми, зобов`язана нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дії забезпеченого транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки). У даному випадку таким відповідальним страховиком згідно із полісом ОСЦПВВНТЗ № АМ/4832490 за шкоду заподіяну життю потерпілого, є відповідач - ПрАТ АСК «Скарбниця».

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 цього Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Завданнямайнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пункт 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосовується лише в поєднанні зі статтею 1200 ЦК України.

Частиною першою статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право па відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновдювачам), які досягни пенсійного віку, встановленого законом,- довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого,- до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого,- протягом п`яти років після його смерті.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділи ти на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття непрацездатних осіб наведено у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась померлим, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відтак, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей не безумовно, а за наявності таких фактів: 1) діти потребують матеріальної допомоги; 2) батьки можуть надавати таку допомогу.

У разі невстановлення наведених обставин у батьків не виникає відповідного обов`язку, а, відповідно, у повнолітніх непрацездатних дітей не виникає такого права.

Встановлено, що позивач не проживала із померлим, не вела з ним спільного господарства. Докази, що померлий утримував позивача, надавав їй іншу матеріальну допомогу, або мав можливість таку надавати; тобто того, що основним і постійним джерелом засобів до існування позивача була допомога з боку батька, відсутні.

Позивач працює менеджером у клірінговій компанії, про що повідомлено у засобах масової інформації - телепередачі суспільного телеканалу «UА Львів» з її участю, і не спростовано належним чином. Також їй призначена пенсія, що стверджується пенсійним посвідченням Серії НОМЕР_3 , виданим 12 липня 2013 року (до смерті батька).

На підставі аналізу наявних у справі доказів колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надала належних доказів на підтвердження її перебування на утриманні ОСОБА_5 або права на утримання від померлого батька, а також того, що батько надавав їй допомогу, яка була для неї основним і постійним джерелом засобів до існування. Тому позовні вимоги про стягнення шкоди, завданої смертю потерпілого, у порядку, передбаченому пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1200 ЦК України, задоволенню не підлягають.

Не спростовує цього висновку і позиція позивача, що підставою для відшкодування шкоди, завданої смертю батька є призначення їй пенсії по втраті годувальника. Надані позивачем довідки Жовківського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відображають різні відомості. Зокрема, у довідці від 13 січня 2020 року зазначено, що позивачеві призначена пенсія у разі втрати годувальника з 3 січня 2020 року, а у довідці від 21 січня 2021 року вказано, що пенсія по втраті годувальника призначена з 4 січня 2019 року. Відомості у цих довідках щодо призначення пенсії позивачу до настання смерті батька відсутні. Сам по собі факт призначення пенсії не звільняє позивача від обов`язку довести факт її перебування на утриманні померлого.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із статтями 229 і 89 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, у якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Відповідно до частин пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Із розписки від 5 листопада 2019 року вбачається, що позивач отримала від ОСОБА_4 2 500 доларів США на відшкодування майнової та моральної шкоди, пов`язаної із ДТП, у якій загинув її батько - ОСОБА_5 . У розписці зазначено, що ОСОБА_2 не має і не матиме претензій до ОСОБА_4 .

Відтак, належить зробити висновок, що моральна шкода позивачеві відшкодована в добровільному порядку особою, яка здійснювала свою діяльність, пов`язану з використанням джерела підвищеної небезпеки. Тому така не підлягає стягненню із страхової компанії.

Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З копії товарного чека від 16 липня 2019 року, виданого ФОП ОСОБА_10 , вбачається, що вартість пам`ятника становить 19 000 грн. Докази про інші витрати не надані. На підставі п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вартість надгробного пам`ятника підлягає відшкодуванню страховиком.

У цій частині з висновками суду першої інстанції належить погодитись та залишити без змін оскаржуване рішення.

Не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача пеня, 3% річних та інфляційні втрати з наведених вище мотивів та у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог про стягнення шкоди, завданої смертю потерпілого, і моральної шкоди. Окрім того, пеня, 3% річних та інфляційні втрати не можуть бути стягнуті і у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення вартості пам`ятника, оскільки відсутні докази того, що позивач такий пам`ятник придбала і встановила. Відтак, відсутні підстави стверджувати, що у відповідача в цій частині виникло грошове зобов`язання, за невиконання якого він має нести відповідальність.

Керуючись ст. 367, п.1, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_2 44 676 грн. моральної шкоди, 134 028 грн. відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника, пені в розмірі 19 448, 69 грн., 3% річних у розмірі 2 827, 44 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 381, 15 грн.,- скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 травня 2021 року.

Головуючий

Судді