Справа № 686/425/21
Провадження № 2/686/2269/21
УХВАЛА

(про закриття провадження)

19 травня 2021 р. м. Хмельницький.

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., за участю секретаря судового засідання Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу № 686/425/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває цивільна справа № 686/425/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про стягнення грошових коштів.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом судового розгляду у цій справі є вимога судді про компенсацію інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України унаслідок невиконання Територіальним управлінням ДСА України в Хмельницькій області грошового зобов`язання, встановленого рішенням Ярмолинецького районного суду від 26.12.2018 року у справі №2-а-1/11, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 року.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є ЦК України.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Отже, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Вказаний правовий висновок висловлений 09 лютого 2021 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20).

Таким чином, із врахуванням тих обставин, що вимога позивача про компенсацію інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України унаслідок невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням Ярмолинецького районного суду у справі №2-а-1/11, яка слухалась в порядку адміністративного судочинства, то суд приходить до висновку, що даний спір не може розглядатися за правилами ЦПК, а також повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

П. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що слід закрити провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 255, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про стягнення грошових коштів, у зв`язку із тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 24.05.2021 року.

Суддя