РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2021 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Аксьоновій О.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою,що втратив право користування житловим приміщенням,-

Встановив:

В вересні 2020 р. позивач звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що квартира АДРЕСА_1 комунальної форми власності,не приватизована,знаходиться у користуванні позивача на підставі ордеру.

У квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 ,відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (мати сторін),яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 не мешкає без поважних причин у спірному жилому приміщенні останні 15 років,участі в утриманні житла не приймає, належне йому майно у квартирі відсутнє.

Водночас,відповідач залишається зареєстрованим у спірній квартирі та добровільно реєстрацію не припинив,чим порушує права позивачки,яка сплачує утримання цього житла з урахуванням реєстрації відповідача.

Позивачка просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала заявлені вимоги та пояснила,що відповідач була зареєстрований у спірній квартирі як член сім`ї наймача,проте багато років тому пішов з квартири за власним бажанням,його речі у квартирі відсутні. Весь цей час відповідач не виконував обов`язків наймача утримувати житло,ним не цікавився, ,родинних відносин з сім`єю не підтримував, вселитись не намагався, перешкод для цього інші наймачі не створювали. Відповідач добровільно відмовився від свого права на користування спірним житлом,однак реєстрацію не припиняє. Це створює для позивача необхідність оплачувати утримання житла з урахуванням всіх зареєстрованих,чим порушуються її права. Просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати ОСОБА_2 таким,що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою реєстрації та останньою відомою суду адресою проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну місця проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав.

Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада».

Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідач вважаються повідомленим про дату,час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що квартира АДРЕСА_1 комунальної форми власності,не приватизована,знаходиться у користуванні позивача на підставі ордеру.

У квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 ,відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (мати сторін),яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до зазначених правових норм, ОСОБА_2 ,який вселявся в спірне жиле приміщення на законних підставах , має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

За роз`ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав,що він є сусідом сім`ї позивачки,з якою до серпня 2020 р.до часу смерті мешкала мати ОСОБА_6 ,а син ОСОБА_7 приблизно у 2012 р.пішов зі спірної квартири,створивши власну сім`ю. Матір відповідач до 2014 р.навідував зрідка,а з березня 2014 р.свідок жодного разу не бачив відповідача,який не підтримував родинних відносин із сім`єю,зі слів ОСОБА_8 ,вона шукала сина через поліцію,проте чи було це результативним,свідку невідомо. Відповідач пішов із спірної квартири за власним бажанням,користуватись нею інші родичі йому не перешкоджали, відповідач не з`явився навіть на похорон матері .

Свідок ОСОБА_9 в суді показав,що позивачка є дружиною його сина,з якою він познайомився у 2003 р.,а у 2007 р.- з її матір`ю,їздив до них у гості по АДРЕСА_2 ,проте навіть не знав,що у позивачки є брат ОСОБА_10 ,якого жодного разу свідок не бачив,а дізнався про брата кілька років тому,коли його почала шукати мати через поліцію.У квартирі,де мешкає позивачка,речей відповідача немає,на жодних сімейних святах він не був присутній,відомостей про себе він сім`ї не повідомляв,на похорон матері не з`явився.

З матеріалів оперативно-розшукової справи № 60131604 суд встановив,що 27.05.2015 р. ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського РВ ЗМУ із заявою про те,що її син ОСОБА_2 ,який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,до 20.02.2015 р.підтримував з нею зв`язок телефоном,повідомляв про місце свого перебування за межами Запоріжжя,після чого зв`язок з ним був втрачений.

Розшуковими заходами було встановлено місце перебування ОСОБА_2 ,який зазначив адресу свого мешкання станом на 13.10.2017 р.: АДРЕСА_4 та надав пояснення,що з родичами не спілкується за власним бажанням,на грунті сімейних негараздів,працює водієм таксі,за межі міста не виїздив.

З показань свідків та пояснень самого відповідача судом встановлено, що спірне жиле приміщення без поважних причин не являється місцем проживання відповідача ОСОБА_2 понад шість місяців, за яке він як член сім`ї наймача не оплачує комунальні послуги,його речі у квартирі відсутні,перешкод для користування ОСОБА_2 цим житлом позивачем не чинилося.

Таким чином,доводи позивача про відсутність ОСОБА_2 у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин підтверджені доказами, які відповідають вимогам ЦПК України щодо їх належності та допустимості.

Згідно з вимогами ЦПК України, суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах.

Докази,на які посилається ОСОБА_1 у позовній заяві, були предметом перевірки суду під час розгляду справи,в результаті їх оцінки у сукупності суд дійшов висновку про те,що вони підтверджують факт не проживання ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин та задовольняє позов.

На підставі ст. ст.47 Конституції України, ст.ст. 9,71, 72 ЖК України, ст. 12,13,76,77,79,80,81,89,141,264,265 ЦПК України,суд-

Ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким,що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко