ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договорів поруки припиненими, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та між ОСОБА_1 10.10.2007 року було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 37000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати наданий кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором 10.10.2007 року ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договори поруки із ОСОБА_4 № 0/П та з ОСОБА_3 № 0 /П/1. ОСОБА_1 несвоєчасно здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, за яким право вимоги по кредитному договору №0 від 10.10.2007 року відступлено ТОВ «Кей-Колект». Станом на 04.03.2015 року за кредитним договором від 10.10.2007 року наявна заборгованість на загальну суму 55616,41 доларів США, що складається із заборгованості по основній сумі кредиту - 34321,59 дол. США та заборгованості по процентам - 21294,82 дол. США. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути на свою користь з відповідачів вказану заборгованість в загальному розмірі 55616,41 доларів США та судові витрати (а.с. 3-6, 91-92 т.1).

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Кей-Колект», обґрунтовуючи її тим, що 10.10.2007 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 37000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. 10.10.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором ОСОБА_4 уклала договір поруки №0/П з ПАТ «УкрСиббанк», а також між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №0/П/1. Вимога щодо стягнення солідарно заборгованості з поручителів є незаконною з наступних підстав. До основного договору внесені зміни, які збільшують відповідальність та погіршують положення поручителів, без погодження останніх. Також пункт 3 договорів поруки №0/П та 0/П/1 визначає строки дії договорів та порядок їх припинення, а саме вказані договори поруки набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до повного припинення, всіх зобов`язань боржника за основним договором. Отже, вказаними договорами не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед банком взятих на себе зобов`язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Разом із цим, відповідно до п. 1.3.4. кредитного договору визначено строк сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця. Виходячи з розрахунку заборгованості за кредитним договором, який наданий позивачем у якості доказів до матеріалів справи, ОСОБА_1 , здійснив останній платіж за кредитним договором у жовтні 2011 року. Позивач звернувся з позовною заявою до позичальника та поручителів 14.11.2014 року, тобто з пропуском шестимісячного терміну, встановленого статтею 559 ЦК. Тому позивачі за зустрічним позовом просили визнати договір поруки №0/П/1 від 10.10.2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та договір поруки №0/П/1 від 10.10.2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 припиненими.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2016 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором №0 від 10 жовтня 2007 року в розмірі 55616,41 доларів США, що в еквіваленті складає 1322072,31 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 34321,59 доларів США, що в еквіваленті складає 815867,54 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 21294,82 доларів США, що в еквіваленті складає 506204,77 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» сплачений судовий збір в розмірі 3654,00 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ТОВ «Кей-Колект» про визнання договорів поруки припиненими відмовлено (а.с. 41-47 т.2).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відхилено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2016 року залишено без змін (а.с. 111-116 т.2).

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року скасовано. Справу за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на новий розгляд до апеляційного суду (а.с. 177-184 т.2).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ТОВ «Кей-Колект» про стягнення заборгованості, задовольнивши зустрічні позовні вимоги про визнання договорів поруки припиненими (а.с. 55-65 т.2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») було укладено кредитний договір №0, відповідно до пункту 1.1 якого банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 37000,00 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ на час видачі кредитних коштів 186850,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 7-10 т.1).

Відповідно до пункту 1.2.2 кредитного договору погашення кредиту здійснюється у терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 09 жовтня 2037 року.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів з моменту отримання кредитних коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 12,90 % річних. Кожного наступного місяця розмір кредитної ставки підлягає перегляду.

Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору, за порушення позичальником строків погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту, сплати процентів, комісій банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

За змістом пункту 6.1.2 кредитного договору №0 від 10.10.2007 року сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, статтями 525, 611 Цивільного кодексу України, погодили, що банк має право, визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пункту 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Пунктом 6.2 кредитного договору №0 від 10.10.2007 року встановлено, зокрема, що в разі застосування банку права, передбачено пунктом 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме:

- банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника;

- термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що:

а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором про дострокове повернення кредиту і плати за кредит,

б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку;

- терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

Також між позичальником та банком погоджено Графік погашення кредиту, що викладений в додатку №1 до кредитного договору, яким визначено погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами, а також додаток №1 - Тарифи банку (а.с. 10 зворот -14, 15 т.1).

10 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору про надання споживчого кредиту №0, згідно з якою, зокрема, погоджено Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а.с. 15, 16-21 т.1).

ОСОБА_1 отримав від АКІБ «УкрСиббанк» кредитні кошти згідно умов вказаного вище договору у розмірі 37000,00 дол. США, що еквівалентно 186850,00 грн., згідно копії меморіального ордеру № від 10.10.2007 року (а.с. 22 т.1).

Для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним вище договором кредиту, 10 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 (поручитель) укладено договір поруки №0/П (а.с. 36-37 т.1).

Також 10 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір поруки №0/П/1 (а.с. 18-19 т.2).

Пунктом 1.1 договорів поруки №0/П та №0/П/1 від 10.10.2007 року погоджено, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 10 жовтня 2007 року (основний договір), укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема: сума основного договору - 37000,00 дол. США, вказана сума основного договору дорівнює еквіваленту 186850,00 гривень за курсом НБУ на день укладення основного договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому Договорі лише в разі, якщо сума основного договору виражена у іноземній валюті; термін виконання основного зобов`язання - 09 жовтня 2037 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання; інші умови основного договору (пункт 1.2 договорів поруки №0/П та №0/П/1 від 10.10.2007 року).

За змістом пункту 1.3, 1.4 договорів поруки №0/П та №0/П/1 від 10.10.2007 року, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Відповідно до п.2.1 договорів поруки №0/П та №0/П/1 від 10.10.2007 року, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під "згодою поручителя" сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою, та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Також, у відповідності до пункту 3.1 договорів поруки №0/П та №0/П/1 від 10.10.2007 року, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

У договорах поруки №0/П та №0/П/1 від 10.10.2007 року не зазначено про погодження поручителями будь-яких додаткових угод до основного договору.

10 липня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 (другу додаткову угоду) до договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2007 року, якою, зокрема, погоджено сплату процентів позичальником у строк з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком проценти; викладено додаток №1 (Графік погашення кредиту) у новій редакції (а.с. 23-27 т.1).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1, за яким право вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року №0 відступлено ТОВ «Кей-Колект», що також підтверджується випискою з Додатку №1 до договору факторингу (а.с. 40, 41-45 т.1).

За змістом пункту 1.4 договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення.

Позичальник ОСОБА_1 не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього перед банком утворилась заборгованість. Станом на 04.03.2015 року позивачем нарахована заборгованість у розмірі 55616,41 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом - 34321,59 доларів США, заборгованість за процентами - 21294,82 дол. США (а.с. 94 т.1).

ТОВ «Кей-Колект» було направлено ОСОБА_1 12.07.2014 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення письмовий лист-вимогу від 01.07.2014 року №135-134-70, в якому позивач вимагав погасити заборгованість за кредитним договором №0 від 10.10.2007 року, станом на 01.12.2013 року у розмірі 51245,10 дол. США протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги (а.с.39, 46-53 т.1).

Того ж дня відповідні листи-вимоги були надіслані поручителям ОСОБА_4 й ОСОБА_3 , що підтверджується копіями вказаних листів та копією списку згрупованих рекомендованих листів з повідомленням про вручення (а.с. 26, 27, 28-35 т.2).

Доказів вручення відповідачам зазначених вище листів-вимог суду не представлено.

Отже, враховуючи пункт 6.2 кредитного договору №0 від 10.10.2007 року, позивачем було змінено строк виконання основного зобов`язання у повному обсязі, який настав 21 серпня 2014 року, тобто з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України. У цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник та поручитель взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 09 жовтня 2037 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на підставі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини 4 статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тобто кредитор мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних періодичних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Частиною 1 статті 417 ЦПК України встановлено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2014 року рекомендованим листом з повідомленням банк направив боржникові та поручителям ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання.

Пред`явивши 05.11.2014 року позовну заяву, що підтверджується відбитком штемпеля поштового відділення на конверті (а.с. 54 т.1), позивач просив стягнути заборгованість, що сформувалась станом на 01.12.2013 року (34322,00 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту, 16923,10 дол. США - проценти), тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 статті 559 ЦК України.

Крім того, 16 березня 2015 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 55616,41 доларів США, що сформувалась станом на 04.03.2015 року (заборгованості по основній сумі кредиту - 34321,59 дол. США, заборгованості по процентам - 21294,82 дол. США). Приймаючи до уваги зміну позивачем строку виконання основного зобов`язання в повному обсязі шляхом направлення відповідної вимог позичальнику, який настав 21 серпня 2014 року; встановивши звернення позивача із вимогою до поручителів про стягнення боргу в повному обсязі шляхом подачі уточненого позову 16.03.2015 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші уточненої позовної заяви (а.с. 91 т.1), - колегія приходить до висновку, що порука ОСОБА_4 за договором поруки №0/П від 10.10.2007 року та порука ОСОБА_3 за договором поруки №0/П/1 від 10.10.2007 року припинені.

Більше того, частиною 1 статті 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2012 року №6-73цс12, від 17 лютого 2016 року №6-3176цс15.

Тобто змінами основного зобов`язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Як було встановлено вище, в день укладення кредитного договору, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду від 10.10.2007 року №1 про внесення змін до договору про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 15 т.1).

За змістом пункту 1.5 вказаної вище додаткової угоди №1, сторони погодили внести наступні зміни в (основний) договір:

пункт 5.2 доповнити новим абзацом наступного змісту:

у випадках настання обставин:

- передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п. 1.3.1. Договору;

- передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 (десять) % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 (п`ять) % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п. 1.3.1. Договору;

- передбачених підпунктом «г» пункту 5.2. договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування (а.с. 15 т.1).

Зазначена додаткова угода укладена між банком та позичальником за відсутності згоди поручителів.

При цьому, в самому кредитному договорі визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів з моменту отримання кредитних коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 12,90 % річних (пункт 1.3.1).

Договорами поруки від 10 жовтня 2007 року, що укладені з ОСОБА_4 (№ 0/П) та ОСОБА_3 (№ 0 /П/1), не погоджено з поручителями вказаних вище умов зміни процентної ставки в сторону збільшення, що визначені додатковою угодою від 10.10.2007 року №1.

З розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, вбачається нарахування процентів за користування кредитом, зокрема, за подвійною процентною ставкою (а.с. 95-97 т.1).

Виходячи з викладеного, встановивши, що кредитним договором, з умовами якого погодились поручителі, були передбачені порядок та підстави збільшення процентної ставки за користування кредитом, а додатковою угодою до кредитного договору від 10.10.2007 року, укладеною без згоди поручителів, встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни, тобто змінено зобов`язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, - колегія приходить до висновку, що порука ОСОБА_4 за договором поруки №0/П від 10.10.2007 року та порука ОСОБА_3 за договором поруки №0/П/1 від 10.10.2007 року є припиненою, на підставі частини 1 статті 559 ЦК України.

Крім того, 10 липня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 (другу додаткову угоду) до договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2007 року, якою, зокрема, погоджено сплату процентів позичальником у строк з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком проценти; викладено додаток №1 (Графік погашення кредиту) у новій редакції (а.с. 23-27 т.1). Новий графік погашення кредиту суттєво відрізняється за змістом від попереднього, не містить інформації щодо розміру щомісячних платежів на погашення основної суми кредиту та процентів. Відповідно до нового графіку станом на день його погодження з позичальником (10.07.2009 року) залишок максимальної заборгованості за кредитом становить 34837,0 дол. США, тоді як за попереднім графіком станом на липень 2009 року залишок повинен був становити 27707,32 дол. США; суттєві відмінності у графіках (в сторону збільшення розміру залишкової суми боргу у новому графіку) наявні за кожен період. Отже, за період з липня 2009 року по вересень 2037 року за новим графіком повинно бути сплачено 34837,0 дол. США, тоді як за попереднім графік було встановлено до сплати за вказаний період лише 27707,32 дол. США.

Враховуючи, що додаткова угода від 10 липня 2009 року, як і попередня від 10.10.2007 року, не погоджені із поручителями, колегія дійшла висновку, що встановлення розміру обов"язкових щомісячних платежів та наступна зміна розміру таких платежів, з урахуванням викладеного вище, також призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена, зокрема, у постанові від №6-70цс14 від 10 вересня 2014 року.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» про стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (у солідарному порядку) за кредитним договором №0 від 10.10.2007 року, у зв`язку з припиненням поруки.

Щодо позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Встановивши доведеність укладення кредитного договору №0 від 10 жовтня 2007 року та зміну позивачем строку виконання основного зобов"язання на 21 серпня 2014 року; враховуючи непредставлення доказів подальшої пролонгації дії даного кредитного договору, - колегія дійшла висновку про безпідставність нарахування позивачем процентів за користування кредитом за межами строку дії кредитного договору, тобто за період з 22.08.2014 року по 04.03.2015 року (згідно змісту позовних вимог).

Окрім того, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що заяву про застосування позовної давності відповідачами надано місцевому суду до винесення оскаржуваного рішення (а.с. 137, 142146 т.1); встановивши кінцевий строк повернення кредиту у повному обсязі - 21 серпня 2014 року; з даним позовом до суду позивач звернувся 11.11.2014 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 3 т.1); враховуючи, що умовами додаткових угод до кредитного договору погоджено з позичальником погашення заборгованості щомісячними платежами кожного місяця, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за кредитним договором №0 від 10 жовтня 2007 року, за періодичними платежами щодо яких не пропущено трирічний строк позовної давності, а саме за період з 11.11.2011 року по 21.08.2014 року включно, в розмірі 44785 (сорок чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять) дол. США 02 центи, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32056,00 дол. США та заборгованості за процентами в розмірі 12729,02 дол. США.

Розмір наведеної вище заборгованості підтверджується представленим позивачем розрахунком, який є арифметично правильним, викладений у зручній для дослідження табличній формі та відповідає умовам кредитного договору і додаткових угод до нього (а.с. 94, 95-97 т.1).

В задоволенні вимог ТОВ «Кей-Колект» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за періодичними платежами, яка сформована до 11.11.2011 року, необхідно відмовити, у зв`язку з пропуском позивачем без поважних причин трирічного строку позовної давності.

Колегія також звертає увагу, що збільшений строк позовної давності у даному випадку кредитним договором не встановлений, що підтверджується матеріалами справи.

Доказів щодо переривання строку позовної давності позивачем не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судових засідань.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, в задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено, а зустрічні позовні вимоги вказаних осіб задоволено частково, з ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати в сумі по 3045 (три тисячі сорок п`ять) грн. 00 коп., кожному, що складаються зі сплаченого судового збору при зверненні із зустрічним позовом в сумі 487,20 грн. (а.с. 186 т.1), тобто по 243,60 грн. кожному; сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 4019,40 грн. (а.с. 77 т.2) та касаційної скарги в сумі 4384,80 грн. (а.с. 145 т.2), тобто по 2801,40 грн. кожному (враховуючи подачу скарг від імені трьох учасників справи - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Крім того, на користь ТОВ «Кей-Колект» з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 2942,57 грн. (3654,00 грн. х 80,53%), що підтверджується платіжним дорученням №3644 від 16.10.2014 року (а.с. 2 т.1).

При цьому, з ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно залишеним без задоволення первісним позовним вимогам в сумі 545,43 грн. (2801,40 грн. х 19,47 грн.), що сплачений останнім при подачі апеляційної скарги в сумі 4019,40 грн. (а.с. 77 т.2) та касаційної скарги в сумі 4384,80 грн. (а.с. 145 т.2), враховуючи подачу скарг від імені трьох учасників справи - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ((4019,40 грн. + 4384,80 грн.) / 3).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина 10 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з ОСОБА_1 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) на користь ТОВ «Кей-Колект» необхідно стягнути судові витрати в сумі 2397 (дві тисячі триста дев`яносто сім) грн. 13 коп. (2942,56 грн. - 545,43 грн.).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення первісних та зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання договорів поруки припиненими - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () заборгованість за кредитним договором №0 від 10 жовтня 2007 року, за період з 11.11.2011 року по 21.08.2014 року включно, в розмірі 44785 (сорок чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять) дол. США 02 центи, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32056,00 дол. США та заборгованості за процентами в розмірі 12729,02 дол. США.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - відмовити.

Визнати поруку ОСОБА_4 за договором поруки №0/П від 10.10.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , - припиненою.

Визнати поруку ОСОБА_3 за договором поруки №0/П/1 від 10.10.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , - припиненою.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () судові витрати в сумі 2397 (дві тисячі триста дев`яносто сім) грн. 13 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати в сумі по 3045 (три тисячі сорок п`ять) грн. 00 коп., кожному.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді