Справа № 462/321/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Тимощук І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою загальною площею 0,014 га, у тому числі під забудовою 0,0045 га, під твердим покриттям 0,0095 га, в тому числі в межах червоних ліній з обмеженнями без права капітального будівництва 0,014 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (згідно плану земельної ділянки) у м. Львові шляхом скасування реєстрації права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на об`єкт нерухомого майна (загальна площа 17,9 кв.м., а саме: приміщення 1-го поверху під №1 площею 1,6 кв. м.; №2 8,5 кв. м., №3 7,1 кв.м.;, тамбур під №1 площею 1,3 (0,7) кв.м. в спільному користуванні) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 з припиненням права власності на вказане майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 березня 2009 року Львівською міською радою винесено ухвалу № 2547 "Про продовження ТзОВ "Фірма Турист" терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 . З метою виконання п. 2.1. ухвали, сторонами укладено договір оренди землі для обслуговування павільйону - магазину, загальною площею 0,014 га, у тому числі під забудовою - 0,0045 га, під твердим покриттям - 0,0095 га, в т. ч. в межах червоних ліній з обмеженнями без права капітального будівництва 0,014 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , термін дії договору - до 19.03.2012 року. Рішенням господарського суду Львівської області від 13.11.2009 р., залишеного без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.02.2010 р., у справі №25/217 визнано за ТзОВ "Фірма Турист" право власності на павільйон -магазин, позначений на технічному плані літ."Б-1", загальною площею 35,3 кв.м., що складається з першого поверху, відповідно до даних технічного паспорта БТІ та ЕО, складеного 18.05.2009 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вищенаведеному рішенні судом встановлено, що споруда (павільйон - магазин, позначений на технічному плані літ."Б-1", загальною площею 35,3 кв.м.) відноситься до тимчасових конструкцій, так званих малих архітектурних форм, тобто не є капітальною спорудою та об`єктом містобудування в розумінні Законів України "Про основи містобудування" та «Про планування та забудову територій", а право власності на неї не впливає на характер правовідносин між сторонами щодо оренди земельної ділянки, на якій вона розташована. Отже, тимчасовий металевий павільйон - магазин на АДРЕСА_1 не підпадає під ознаки об`єкта нерухомого майна, тому, право власності на нього не підлягає державній реєстрації як на об`єкт нерухомості. 02.11.2011 року Львівська міська рада звернулась з адміністративним позовом до Шевченківського районного суду м. Львова про скасування державної реєстрації права власності ТзОВ "Фірма Турист" на тимчасову споруду павільйон - магазин на АДРЕСА_1 та визнання нечинним витягу про реєстрацію права власності ТзОВ "Фірма Турист" на споруду павільйон - магазин на АДРЕСА_1 . Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.12.2011 р. позов Львівської міської ради задоволено, визнано нечинною та скасовано державну реєстрацію права власності ТзОВ "Фірма Турист" на споруду павільйон - магазин на АДРЕСА_1 та визнано нечинним витяг про реєстрацію права власності ТзОВ "Фірма Турист" на споруду павільйон - магазин на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012 р. у справі №35945/12/9104 постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 28.12.2011 р. у справі №2а-1998/11 за позовом Львівської міської ради до Обласного комунального підприємства "БТІ та ЕО", за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Турист" про визнання незаконною державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна залишено без змін. Рішенням господарського суду Львівської області від 28.04.2014р. у справі № 914/782/14 зобов`язано ТзОВ «Фірма «Турист» звільнити земельну ділянку на АДРЕСА_1 , на якій розміщена мала архітектурна форма та привести земельну ділянку до попереднього стану. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2014р. в задоволенні апеляційної скарги ТзОВ "Фірма "Турист" відмовлено, рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2014 року в справі №914/782/14 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 14.08.2014 р. рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2014р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 р. залишено без змін. На виконання рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2014р. у справі № 914/782/14 господарським судом Львівської області видано наказ, який стягувачем було пред`явлено до виконання. В ході виконавчого провадження 28.01.2020 року відбулось примусове виконання рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2014р. у справі № 914/782/14 і як наслідок таке судове рішення було виконано, а земельну ділянку на АДРЕСА_1 було звільнено шляхом демонтажу павільйону-магазину. Разом з тим, згідно інформації з державного реєстру права власності на нерухоме майно та їх обтяжень на земельній ділянці, яка була звільнена в процесі виконання рішення господарського суду наявний об`єкт нерухомого майна -нежитлова будівля (загальна площа - 17,9 кв. м., а саме: приміщення 1 - го поверху під №1 площею 1,6 кв. м; №2 - 8,5 кв. м., №3 - 7,1 кв.м.; тамбур під №1 площею 1,3 (0,7) кв. м. в спільному користуванні) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Разом з тим, оскільки такого майна фактично не існує, оскільки таке було демонтовано внаслідок примусового виконання рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2014р. у справі № 914/782/14, наявність реєстрації права приватної власності створює перешкоди у розпорядженні майном Львівської міською радою - земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача дав пояснення аналогічно наведеними в позовній заяві, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 пояснив, що відповідачі є законними власниками спірного майна, відповідачі набули це майно на законних підставах, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечив, просив в задоволенні такого відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою господарського суду Львівської області від 28.04.2014 року зобов`язано ТзОВ «Фірма «Турист» звільнити земельну ділянку на АДРЕСА_1 , на якій розміщена мала архітектурна форма та привести земельну ділянку до попереднього стану. Даною постановою встановлено, що 19 березня 2009 року Львівською міською радою винесено ухвалу № 2547 "Про продовження Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма Турист" терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 . З метою виконання п. 2.1. ухвали Львівської міської ради № 2547" Про продовження Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма Турист" терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 ", між позивачем та Львівською міською радою укладено Договір оренди землі для обслуговування павільйону - магазину, загальною площею 0,014 га, у тому числі під забудовою - 0,0045 га, під твердим покриттям - 0,0095 га, в т.ч. в межах червоних ліній з обмеженнями без права капітального будівництва 0,014 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , термін дії договору - до 19.03.2012 року, але не довше ніж до дати прийняття рішення про здійснення реконструкції площі. Договір зареєстрований у Львівській міській раді 01 червня 2009 р. за № 3 - 1269, про що у книзі записів реєстрації Договорів оренди землі вчинено запис.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.12.2011 р. позов Львівської міської ради задоволено, визнано нечинною та скасовано державну реєстрацію права власності ТзОВ "Фірма Турист" на споруду павільйон - магазин на АДРЕСА_1 та визнано нечинним витяг про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Турист" на споруду павільйон - магазин на АДРЕСА_1 . Львівським апеляційним адміністративним судом у справі №35945/12/9104 встановлено, що ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було вчинено незаконну дію - безпідставно зареєстровано право власності на тимчасову споруду (малу архітектурну форму) на АДРЕСА_1 . Визнання судом права власності за ТзОВ «Фірма Турист» на тимчасову споруду (металевий павільйон) не було та не могло бути законною підставою для реєстрації права власності на даний об`єкт.

Вищим адміністративним судом України у справі №К/9991/68331/12 встановлено, що умови договору оренди земельної ділянки підтверджують правовий статус павільйону-магазину на АДРЕСА_1 як тимчасової споруди, термін розміщення якої не може перевищувати термін дії договору оренди земельної ділянки, а спірна споруда є малою архітектурною формою, а не капітальною будівлею (об`єктом нерухомого майна).

Відповідно до акту від 06.12.2013 р. обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та розташованої на ній споруди магазину-павільйону ТзОВ «Фірма Турист», в якому виявлено, що ТзОВ «Фірма Турист» на пл. Двірцевій встановлено тимчасовий металевий магазин-павільйон круглої форми на бетонній замощеній бруківкою подушці. На момент обстеження торгівельна діяльність у магазині-павільйоні не проводилась. (а.с. 26)

Термін дії Договору оренди від 01.06.2009 р. №3-1269, на який встановлено тимчасову споруду закінчився 19.03.2012 р. /а.с. 34-37/.

З постанови Залізничного ВДВС у м. Львові від 17.02.2020 року про закінчення виконавчого провадження вбачається, що 28.01.2020 року, згідно акту державного виконавця при примусовому виконанні наказу №914/782/14 виданого Господарським судом Львівської області звільнено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:004:0042, площа 0,014 га), яка була передана в оренду, згідно договору оренди землі №3-1269 від 01.06.2009 року, чим фактично виконано судове рішення /а.с. 43-44/.

Відповідно до п. 21 Договору, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЗК України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про основи містобудування», містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Відповідно до абз. 2, 3, 7 ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Львівська міська рада, у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень-міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання у сфері регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Як встановлено судом, що територіальна громада міста Львова в особі Львівської міської ради є власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 , а отже повноваження щодо розпоряджання вказаною земельною ділянкою належить до виключної компетенції Львівської міської ради.

Відповідно до ч.1 ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Частиною 2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктами «а», «б» частини першої статті 211 ЗК визначено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: укладення угод з порушенням земельного законодавства; самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно із статтею 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь- які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Судом встановлено, що згідно договору дарування нежитлової будівлі від 19.11.2019 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках по Ѕ частці у власність нежитлову будівлю загальною площею 17,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 156/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.01.2021 року вбачається, що дійсно відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками по Ѕ частки будівлі загальною площею 17, 9 кв.м., опис: літ. «А-1» - нежитлова будівля, загальна площа 17,9 кв.м., а саме: приміщення 1-го поверху під №1 площею 1,6 кв.м.; №2 8,5 кв.м.; №3 7,1 кв.м.; тамбур під №1 площею 1,3 (0,7) кв.м. в спільному користуванні, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 46-50/

Під час розгляду справи судом також встановлено, що Львівська міська рада не приймала жодних рішень щодо передачі у власність або користування відповідачів земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зважаючи на наведене, дії відповідачів із самовільного зайняття земельної ділянки, на якій розташована будівлі загальною площею 17, 9 кв.м., та яка не відводилась в установленому законом порядку для цієї мети, порушують права Львівської міської ради як власника земельної ділянки на самостійне володіння, користування, розпорядження нею, а, відповідно, й реєстрація права власності за відповідачами на майно, яке розташоване на цій земельній ділянці, є незаконною.

Так, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо ~ свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, -майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно із ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Виходячи зі змісту норми, яка закріплена частиною 1 статті 376 Цивільного Кодексу України, житловий будинок, будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: збудовані, або будуються без належного дозволу; без належно затвердженого проекту; з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Крім того, вищевказаною статтею передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6 право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Ж), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

З огляду на відсутність в момент реєстрації за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлю загальною площею 17, 9 кв.м., опис: літ. «А-1» - нежитлова будівля, загальна площа 17,9 кв.м., а саме: приміщення 1-го поверху під №1 площею 1,6 кв.м.; №2 8,5 кв.м.; №3 7,1 кв.м.; тамбур під №1 площею 1,3 (0,7) кв.м. в спільному користуванні, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будь яких первинних правовстановлюючих документів, які б підтверджували відповідне речове право відповідачів на земельну ділянку, на якій зареєстровано вказане нерухоме майно, права та інтереси позивача підлягають захисту у спосіб, що визначений Львівською міською радою.

При цьому, суд не бере до уваги доводи представників відповідачів про правомірність набуття цього майна відповідачами на підставі договору дарування вказаної будівлі від 19.11.2019р. оскільки як вбачається із витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.01.2021 року дійсно відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками по Ѕ частки будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, з листів Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 09.01.2020р. та від 27.01.2020р. ( а.с. 135 та 151) вбачається, що розпорядження щодо присвоєння поштової адреси на АДРЕСА_1 не видавалось. Відтак, саме лише покликання представників відповідачів на існування договору дарування, який є чинним, не оспорений та не визнаний недійсним, не може бути автоматичним презюмуванням відсутності порушення встановленого законом порядку набуття права власності на відповідне майно або підставою для узаконення допущеного порушення.

Суд теж не бере до уваги долучений представником відповідача до матеріалів справи звіт про оцінку майна від 30.01.2020 р., оскільки такий не є правовстановлюючим документом та не підтверджує правомірності знаходження на земельній ділянці територіальної громади Львова спірного об`єкту. В свою чергу з даного звіту вбачається, що дослідження стосувалось об`єкту, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що спростовує доводи представників відповідачів.

В свою чергу, як встановлено судом, чого не заперечується сторонами, земельна ділянка, на якій перебуває спірний об`єкт належить територіальній громаді міста Львова, а Львівська міська рада не приймала рішення щодо передачі у власність або користування цієї земельної ділянки ані відповідачам, а ні іншим особам.

Згідно з п. З ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Таким чином суд погоджується з доводами позивача про те, що знаходження на земельній ділянці територіальної громади м. Львова об`єкта нерухомості істотно обмежує права власника землі, а тому державна реєстрація цього об`єкту є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Вказана позиція відповідає позиції, висловленій Великою Палатою Верховного суду у постанові від 19.05.2020р. №9156/1608/18.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про скасування реєстрації права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на об`єкт нерухомого майна (загальна площа 17,9 кв.м., а саме: приміщення 1-го поверху під №1 площею 1,6 кв. м.; №2 8,5 кв. м., №3 7,1 кв.м.;, тамбур під №1 площею 1,3 (0,7) кв.м. в спільному користуванні) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 з припиненням права власності на вказане майно ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258-259, 264-265, 274-275, 279 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 321, 375-376, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 78, 80, 82, 152, 212 Земельного кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою загальною площею 0,014 га, в тому числі під забудовою 0,0045 га, під твердим покриттям 0,0095 га, в т.ч. в межах червоних ліній з обмеженням без права капітального будівництва 0,014 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (згідно плану земельної ділянки), шляхом скасування реєстрації права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на обєкт нерухомого майна (загальна площа 17,9 кв.м., а саме приміщення 1-го поверху під №1 площею 1,6 кв.м, №2 8,5 кв.м., №3 7,1 кв.м., тамбур №1 площею 1,3 (0,7) кв.м. в спільному користуванні); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна :101 з припиненням права власності на вказане майно.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ) на користь Львівської міської ради ( м. Львів, пл. Ринок, 1, ) судовий збір в розмірі 2481 ( дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27. 05.2021 року.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.