Єдиний унікальний номер справи 489/8065/18
Провадження №22-ц/812/233/21 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

з участю:

представника позивача Фучижи О.М.,

представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , подану її представником - адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівноюзаочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 16 червня 2020 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Румянцевої Н.О., у цивільній справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області до ОСОБА_5 , Миколаївської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення та державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и л а :

28 грудня 2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, після реорганізації ГУ ДПС у Миколаївській області пред`явило до ОСОБА_5 та Миколаївської міської ради, треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вищезазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

Згідно рішення заступника начальника ГУ ДФС у Миколаївській області №1/18 від 08 травня 2018 року, майно, яке належить державі, в особі ГУ ДФС у Миколаївській області та взяте на облік 06 травня 2018 року, вирішено передати на реалізацію, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вищевказаний житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку спірного будинку, яку успадкував його син ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Після смерті останнього спадкова справа не заводилася. ОСОБА_6 будучи тіткою спадкодавця, не мала права на спадкування за законом згідно вимог ЦК України 1963 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2014 року визнано право власності по 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте, при оформленні останніми спадщини, з`ясувалося, що право власності на спадкове майно зареєстровано за ОСОБА_9 .

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва було скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_9 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Але, пізніше з`ясувалося, що ОСОБА_9 встиг продати вказаний будинок ОСОБА_5 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2017 року витребувано у ОСОБА_5 та визнано право власності на 1/2 частку спірного будинку за державою, в особі ГУ ДФС у Миколаївській області.

Останнім було вирішено передати вказане майно на реалізацію.

29 листопада 2018 року Українською універсальною біржею у м. Одеса проведено аукціон по продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Переможцем аукціону визначено ОСОБА_10 , який сплатив гарантійний внесок. Проте, остаточну суму не надається можливим перевести, оскільки за даними державних реєстрів, 1/6 частка спірного будинку зареєстрована за ОСОБА_5 , а також приватизована вся земельна ділянка за вищевказаною адресою на підставі рішення Миколаївської міської ради від 15 вересня 2015 року № 49/34.

Посилаючись на викладені обставини, ГУ ДФС у Миколаївській області просило:

- скасувати п.18 рішення Миколаївської міської ради від 15 вересня 2015 року №49/34 про затвердження проекту землеустрою, надання ОСОБА_5 у власність земельної ділянки площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 та передачу їй в оренду, строком на 25 років земельної ділянки площею 713 кв.м. за цією ж адресою;

- скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. з кадастровим номером :03:036:0009 по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєвавід 16 червня 2020 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

09 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2020 року залишена без задоволення.

24 грудня 2020 року, ОСОБА_5 , діючи через свого представника - адвоката Мотельчук Ю.І. подала на заочне рішення апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та відмовити в позові, застосувавши при цьому позовну давність, яку суд І інстанції залишив поза увагою.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи і положенням чинного цивільного законодавства, порушення матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому заочному рішенні, суд І інстанції виходив з того, що не вирішивши питання щодо власника вказаного нерухомого майна у відповідності до вимог статті 335 Цивільного кодексу України щодо виявлення, реєстрації та набуття права власності на безхазяйну річ, суб`єкт владних повноважень не мав права на винесення відповідних рішень, тому що ним не здійснені заходи перевірки інформації про наявність на спірній земельній ділянці об`єкту нерухомого майна.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з встановленими судом 1 інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК Українизавданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В силу статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено у повній відповідності з виписаним вище, а тому є законним та обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, а саме з копій рішень Ленінського районного суду м. Миколаєва, і це неодноразово встановлено судами, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по 1/2 частки за кожним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.1976 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.1988 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку спірного будинку, яку успадкував його син ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Після смерті останнього спадкова справа не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 . Як спадкоємці п`ятої черги після її смерті у грудні 2012 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіної О.Г. Постановою нотаріуса від 17.01.2013 р. у видачі свідоцтво про право на спадщину їм було відмовлено у зв`язку з ненаданням документів про підтвердження родинних стосунків з спадкодавицею.

При цьому при оформленні спадщини вони з`ясували, що право власності на спадкове майно зареєстроване за ОСОБА_9 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2007 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, укладений на Універсальній товарній біржі «Рона» 21 вересня 1999 року між ОСОБА_9 та вже померлим на той час ОСОБА_8 , а також ОСОБА_6

31 січня 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 , треті особи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіна Олена Геннадіївна про встановлення факту, що мають юридичне значення, визнання права власності та витребування майна, скасування реєстрації права власності задоволені.

Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є двоюрідними братами ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . Встановлено факт прийняття ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 спадщини після смерті брата ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . Витребувано від ОСОБА_9 житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 11-12).

Додатковим рішенням суду від 14 травня 2014 року скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_9 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду від 23 вересня 2014 року, вищевказане рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2014 року в частині вимог про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та витребування майна та додаткове рішення цього суду від 14 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволені позову відмовлено (а.с. 13-15).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування майна, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2014 року, яким витребувано у відповідача Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 та визнано за позивачами право власності по 1/6 частці в порядку спадкування за законом - залишено без змін (а.с. 16-17, 18-19).

Отже, оскільки ОСОБА_9 безпідставно зареєстрував своє право власності на цей будинок за неіснуючим судовим рішенням від 20.10.2007 р., то він вибув з володіння спадкодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_8 поза їх волею. У зв`язку з цим вказані треті особи звернулися до суду з позовом до ОСОБА_9 про встановлення факту родинних відносин між ними та ОСОБА_6 , встановлення факту прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_7 , визнання за ними права власності на вищевказаний житловий будинок, витребування цього будинку від ОСОБА_9 та скасування державної реєстрації права власності на будинок.

Позивач вказує, що під час реєстрації за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності на спадкове майно, вони з`ясували, що право власності за вказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу від 23.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. зареєстрованого в реєстрі за № 310.

Згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 23.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 310, ОСОБА_9 (далі продавець) з однієї сторони та ОСОБА_5 (далі покупець) з другої сторони було укладено вищевказаний договір, відповідно до якого продавець передав майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 у власність покупцю, а покупець прийняв майно і сплатив за нього обговорену грошову суму.

Відповідно до п. 1.3 вищевказаного договору, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 належав продавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.10.2007 року, справа № 2-3306/2007, яке набрало законної сили 31.10.2007 року, зареєстрованого ММБТІ 27.11.2009 року за номером запису 5244 в книзі 22, реєстраційний номер 28999107.

Проте, позивач зазначає, що вказане судове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва ніколи не ухвалювалося, що встановлено рішеннями суду у цивільних справах, щодо вказаного будинку.

Враховуючи вищевикладене, держава в особі ГУ ДФС у Миколаївській області також звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування 1/2 частки вказаного житлового будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2017 р. позовні вимоги ГУ ДФС у Миколаївській області до ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування 1/2 частки житлового будинку - задоволено, витребувано у ОСОБА_5 та визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 за державою в особі ГУ ДФС у Миколаївській області (а.с. 20-21).

Заступником начальника ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято рішення від 08.05.2018 р. №1/18 про розпорядження майном, що переходить у власність держави та взяте на облік 06.05.2018 р., вирішено передати його на реалізацію (а.с. 24).

29 листопада 2018 року Українською універсальною біржею у м. Одеса проведено аукціон по продажу належного ГУ ДФС у Миколаївській області нерухомого майна - житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості 1/2 спільної частки) загальною площею 45,6 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 . Переможцем аукціону визнано ОСОБА_10 , (від імені якого діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності від 28.11.2018 р.), який придбав вказане майно за 172 568,00 грн. Згідно з умовами аукціону ОСОБА_10 сплатив своєчасно до його проведення гарантійний внесок у сумі 17 256,80 грн. та після його проведення у той же день - 8 628,40 грн. біржі за послуги по проведенню аукціону.

Згідно з протоколом аукціону договір купівлі-продажу майна повинен бути укладений протягом 5 днів з дня затвердження протоколу аукціону, тобто до 04.12.2018 р. включно, а остаточна оплата у сумі 155 311 гривень 20 копійок повинна бути здійснена протягом 3-х банківських днів, але не пізніше як 30 календарних днів від дня проведення аукціону (а.с.22-23).

Позивач зазначає, як з`ясувалося, перерахувати залишок коштів на підставі протоколу аукціону та укласти зазначений договір у вказані в протоколі строки не надається можливим, оскільки отримавши свій примірник протоколу проведення повторного аукціону, представник ОСОБА_10 з метою своєчасного укладення договору купівлі-продажу 03.12.2018 р. передав протокол проведення аукціону від 29.11.2018 р. та інші документи приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвій І.М. для підготовки проекту договору.

Під час підготовки необхідного пакету документів для укладення договору приватним нотаріусом з`ясовано, що 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 , а також приватизована вся земельна ділянка за вказаною адресою, що підтверджується рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2015 р. № 49/34, згідно з п.18 якого затверджено проект землеустрою усієї земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 1713 кв.м., з яких земельну ділянку площею 1000 кв.м. з кадастровим номером :03:036:0009 надано у власність ОСОБА_5 , з яких 90 кв.м. під загальною забудовою, 910 кв.м. під прибудинкову територію, а 713 кв. м. з кадастровим номером :03:036:0008 передано їй же в оренду строком на 25 років.

Як вбачається з копій матеріалів наданих Миколаївською міською радою, ОСОБА_5 для реєстрації права власності надано: лист з Управління земельних ресурсів від 29.07.2015 за вих. № 0/-710 (14), відповідно до яких Управляння земельних ресурсів вважає за можливе передати у власність та в оренду терміном на 25 років ОСОБА_5 із земель комунальної власності, земельну ділянку загальною площею 1713 кв. м. (земельну ділянку площею 1000 кв. м. (забудованих земель, під житловою забудовою 1000 кв. м., (капітальна 90 кв. м., прибудинкова територія 910 кв. м.) для надання у власність, земельну ділянку площею 713 кв. м. , для передачі в оренду терміном 25 років) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; заяви від сусідів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про те, що вони не мають претензій по суміжній межі їх домоволодіння та домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; копію технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 ; копію договору купівлі - продажу житлового будинку від 23.02.2013 року; копію витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.02.2013 року; копію паспорта серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_5 ; кадастровий план земельної ділянки :03:036:0008; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.07.2015 року; висновок Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області від 03.07.2015 про можливість відвести ОСОБА_5 у власність та оренду земельну ділянку загальною площею 0,1713 га по АДРЕСА_1 ; лист Управління містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради від 02.06.2015 за вих. № 17-2931, відповідно до якого управління вважає за можливе відвести ОСОБА_5 у власність та оренду земельну ділянку загальною площею 0,1713 га по АДРЕСА_1 ; геодезичні знімки (а.с. 103-124).

На підставі вищевказаних документів, Миколаївська міська рада 15.09.2015 року винесла рішення № 49/34, відповідно до якого, затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1713 кв. м., з них - земельну ділянку (кадастровий номер :03:036:0009) площею 1000 кв. м. - у власність, у тому числі: 90 кв. м. - під капітальною забудовою, 910 кв. м. - під прибудинковою територією, земельну ділянку ( кадастровий номер :03:036:0008) площею 713 кв. м. - в оренду, в тому числі 713 кв. м. - під прибудинковою територією, із земель комунальної власності, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Надано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку площею 1000 кв. м. для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . Передано ОСОБА_5 в оренду на 25 років земельну ділянку площею 713 кв. м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 99-101).

Суд надав належну юридичну оцінку вказаним вище обставинам та юридичним фактам, внаслідок чого ухвалив законне рішення, що у повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 212, 214 ЦПК України.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (в редакції на день виникнення спірних правовідносин), якщо житловий будинок, будівля або споруда розмішені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-253цс від 13.04.2016 року.

Згідно до п. 2 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, що затверджений Постановою КМУ № 1340 від 25.08.1998р. (надалі - Порядок 1340), облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного у пункті 1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження відповідно до пункту 9 цього Порядку покладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його, з дотриманням таких вимог: попередня оцінка проводиться відповідно до пункту 8 цього Порядку на момент взяття на облік цього майна; аналітичний облік ведеться у спеціальних книгах за видами майна із зазначенням відмінних ознак, попередньої вартості, місця його знаходження; взяте на облік майно відображається на збалансових рахунках «Товарно-матеріальні цінності, прийняті на відповідальне зберігання» в органах (організаціях), що здійснили вилучення або зберігають його.

У відповідності до п. 8 Порядку № 1340, майно оцінюється з дотриманням таких вимог будівлі, споруди, житлові приміщення та їх частини - шляхом проведення незалежної оцінки.

За такого, Миколаївська міська рада не мала права на прийняття рішення №49/34 від 15 вересня 2015 року, тому, що на даній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, вказаний вище житловий будинок, який на момент виділення землі, вже не належав ОСОБА_5 , а земельна ділянка, у відповідності до статті 118 Земельного кодексу, передається у власність лише для будівництва і обслуговування житлового будинку та інших споруд, що вірно констатував суд І інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Вказаними нормами передбачено, що скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 , щодо застосування до позовних вимог ГУ ДФС у Миколаївській області позовної давності, то колегія суддів їх відхиляє, виходячи з наступних підстав.

За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позивач дізнався про порушення свого права лише 06 грудня 2018 року, під час перевірки нотаріусом документів, щодо реєстрації вказаного будинку за переможцем аукціону ОСОБА_10 , що Миколаївська міська рада, всупереч нормам діючого законодавства 15 вересня 2015 року прийняла рішення щодо приватизації земельної ділянки за ОСОБА_5 , що перешкоджало їм реалізувати раніше своє процесуальне право на звернення до суду з заявою про захист цивільного права або інтересу, оскільки вони є власниками частки нерухомого майна, земельна ділянка під яким незаконно приватизована ОСОБА_5 .

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не пропущено строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом, а через це не вбачає підстав для застосування її наслідків.

Інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку тих доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених, в уставленому законом порядку, позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а отже, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , подану її представником - адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною залишити без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від16 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В.Серебрякова

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року.