Справа № 462/844/20 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3837/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м.Львів

Справа № 462/844/20

Провадження № 22ц/811/3837/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю : ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 30 листопада 2020 року у складі судді Ліуша А.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою,-

встановив:

13 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником 1/2 квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що у вересні 2018 року відповідач змінив замок у вхідних дверях, не допускає її в спірне житло та не дає ключі від квартири. Вказує, що вона (позивач) 29 вересня 2018 року та 26 листопада 2019 року зверталася в органи поліції відносно неправомірних дій ОСОБА_2 . Просить вселити її в спірну квартиру.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року позов задоволено. Вирішено вселити ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язано відповідача не чинити позивачу та малолітнім дітям перешкоди у користуванні квартирою.

ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виділено кімнату №2, площею 16, 8 кв.м, ОСОБА_2 виділено кімнату №1, площею 10,2 кв.м, залишено кухню, площею 6,2 кв.м, ванну кімнату, площею 2,7 кв.м., коридор площею 4,9 кв.м та вбудовану шафу, площею 0,7 кв.м, у спільному користуванні. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що позивач подала суду технічний паспорт, який не відповідає дійсності. Вказує, що 22 квітня 2020 року він (відповідач) отримав технічний паспорт на спірну квартиру. Житло складається з двох ізольованих житлових кімнат площею 13,2 кв.м і 11,1 кв.м, двох коридорів площею 4,4 кв.м, і 3,3 кв.м, комори площею 0,7 кв.м., кухні площею 7 кв.м та санвузла площею 2,2 кв.м. Стверджує, що за таких обставин рішення суду першої інстанції виконати неможливо. Зазначає, що подані позивачем відповіді з Залізничного відділу поліції від 23 жовтня 2018 року та 17 грудня 2019 року не містять відомостей, щодо чинення ним перешкод у користуванні квартирою. З даних відповідей вбачається, що звернення ОСОБА_1 розглянуто, відсутні дані кримінального правопорушення, однак відсутня будь-яка інформація щодо наявності у позивача перешкод у користуванні квартирою. Вказує, що позивач добровільно забрала свої та дітей речі з квартири та переїхала в помешкання до своїх батьків, де їй (позивачу) належить частка.

З аслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Позивачеві належить Ѕ частка цієї квартири, що, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №189497687 від 20 листопада 2019 року.

З довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛКП «Левандівка» №150 від 27 січня 2020 року вбачається, що у цій квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх діти - ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .

З листів Залізничного відділу поліції НП ГУНП у Львівській області №11919/38/01-48 від 23 жовтня 2018 року, №14188/38/01-19 від 17 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою.

Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 369 цього Кодексу співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спірною квартирою, позивач втратила доступ до квартири, не може нею користуватися, хоча Ѕ частка житла перебуває у її власності.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 слід вселити в спірну квартиру та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити позивачу та малолітнім дітям перешкоди у користуванні такою.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.

З висновками суду першої інстанції в частині усунення перешкод позивачу та вселення у спірну квартиру належить погодитися.

Згідно із ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Виділяючи кімнати сторонам, суд першої інстанції посилався на технічний паспорт квартири АДРЕСА_1 від 28 лютого 1995 року, згідно якого квартира складається із 2 житлових кімнат, площею 16,8 кв.м і 10,2 кв.м, кухні, площею 6,2 кв.м, ванної кімнати, площею 2,7 кв.м, коридора площею 4,9 кв.м, вбудованої шафи площею 0,7 кв.м. Загальна площа квартири - 42,6 кв.м.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині, з огляду на таке.

Встановлено, що у квартирі проведено перепланування, чого не заперечують сторони. Планування квартири відповідає технічному паспорту від 22 квітня 2020 року. Квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат площею 13,2 кв.м і 11,1 кв.м, двох коридорів площею 4,4 кв.м, і 3,3 кв.м, комори 0,7 кв.м, кухні площею 7 кв.м та санвузла площею 2,2 кв.м.

За згодою сторін позивачу належить виділити кімнату площею 13,2 кв.м, відповідачеві - 11,1 кв.м; інші приміщення належить залишити у спільному користуванні сторін.

У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та площі кімнат слід змінити. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділити кімнату №2 площею 13,2 кв.м; ОСОБА_2 виділити кімнату №1 площею 11,1 кв.м.

Керуючись: ст. 367, п.1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року в частині задоволення позову та площі кімнат, - змінити.

Позов задовольнити частково.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділити кімнату №2 площею 13,2 кв.м; ОСОБА_2 виділити кімнату №1 площею 11,1 кв.м.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 25 травня 2021 року.

Головуючий

Судді