ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м.Суми

Справа №950/923/20

Номер провадження 22-ц/816/709/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради,

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 24 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Бакланова Р.В. в приміщенні Лебединського районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради (далі - Управління) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього надміру виплачені кошти житлової субсидії у розмірі 34 484 грн 57 коп. та судовий збір.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , звертаючись до Управління із заявою про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, подав недостовірні відомості про кількість зареєстрованих осіб, що вплинуло на встановлення права на призначення житлової субсидії. На думку Управління, відповідач навмисно не задекларував, тобто приховав інформацію про те, що у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , крім нього та дружини, були зареєстровані ще дві особи.

Згідно проведеного розрахунку сума надміру виплачених коштів житлової субсидії, яка підлягає відшкодуванню, за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року становить 34 484 грн 57 коп. На звернення Управління відповідач в добровільному порядку не повертає кошти до державного бюджету, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити.

Лебединський районний суд Сумської області рішенням від 24 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовив.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано, що можливість призначення субсидії особам, які зареєстровані у житловому приміщенні (будинку) та сплачують послуги на такі рахунки передбачена законодавством лише з 23 вересня 2015 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 752 «Про внесення змін до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі Положення). Тобто на момент подання заявниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заяв про призначення житлових субсидій не було передбачено права на призначення субсидії особам, які зареєстровані у одному житловому приміщенні (будинку) та сплачують за житлово-комунальні послуги на окремі особові рахунки.

Наголошує на тому, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в своїх деклараціях про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням субсидії надали недостовірну інформацію про склад осіб, зареєстрованих у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Крім того, права на призначення двох житлових субсидій на один житловий будинок заявники не мали. При цьому право на призначення житлової субсидії повинно було визначатися з урахуванням усіх зареєстрованих у житловому будинку осіб.

Звертає увагу суду на те, що відповідач при зверненні за призначенням житлової субсидії був ознайомлений з умовами надання житлової субсидії. Зокрема, в декларації він поставив підпис, яким підтвердив, що він усвідомлює, що в разі подання у неповному обсязі або недостовірних відомостей про осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/ будинку, їх доходи і витрати, йому може бути відмовлено у призначення субсидії або припинено її надання, у такому разі, зобов`язується повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Созонова В.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили саме про недобросовісність дій з боку відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (а. с. 6).

У Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії ОСОБА_1 зазначив у складі осіб зареєстрованих та проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 себе та дружину - ОСОБА_3 , загальну площу «приміщення/будинку» 54,8 кв.м.

В Заяві про призначення житлової субсидії відповідач вказав номери особових рахунків та найменування організацій, що надає послуги, а саме № НОМЕР_1 «Сумське УЕГГ Лебединський цех ПАТ Сумигаз » та № НОМЕР_2 «Лебединський РЕМ».

На підставі заяви ОСОБА_1 та доданої до неї декларації про доходи було прийняте рішення про призначення субсидії на період з квітня 2015 року по березень 2016 року; з квітня 2016 року по березень 2017 року включно, з квітня 2017 року по квітень 2017 року включно, з жовтня 2017 року по квітень 2018 року включно (а. с. 7-11).

31 січня 2019 року працівниками Управління складено акт про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення субсидій та соціальної допомоги, відповідно до якого ОСОБА_1 надав неправильну інформацію про склад сім`ї, внаслідок чого було надмірно виплачені кошти в сумі 34 484 грн 57 коп. за період з 01 квітня 2015 року по 15 квітня 2018 року відповідно до розрахунку (а. с. 12; 14).

31 січня 2019 року та 17 березня 2020 року Управління направляло відповідачу повідомлення про повернення надлишково виплачених коштів субсидії (а. с. 15-16).

З довідки реєстраційного відділу виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області від 05 лютого 2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації 19 червня 2017 року); ОСОБА_1 (дата зняття з реєстрації 28 серпня 2018 року), ОСОБА_3 (дата зняття з реєстрації 28 серпня 2018 року) (а. с. 13). Вказаний факт також підтверджується копією будинкової книги (а. с. 19-21).

З 28 серпня 2018 року і до теперішнього часу відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 18).

Також судом було встановлено, що батько відповідача - ОСОБА_2 , який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 також звертався до Управління з заявою про призначення субсидії, яка була йому призначена з жовтня 2014 року (а. с. 46). В заяві про призначення субсидії ОСОБА_2 зазначив, що разом з ним проживає дружина ОСОБА_4 (а. с. 63,64).

Із заяв про призначення житлової субсидії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що вони вказували різні особові рахунки на кожний вид житлово-комунальних послуг. Та обставина, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в спірний період мали окремі особові рахунки на оплату послуг з газо та електро постачання підтверджується копіями квитанцій про нараховані суми для оплати вказаних послуг на а. с. 48-49. Вказаний факт також не заперечується позивачем. Тобто нарахування вартості комунальних послуг проводилося на розподілені особові рахунки окремо отримувачам субсидії - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності факту навмисного подання позивачем інформації про меншу кількість зареєстрованих у будинку осіб та виходячи з фактичних обставин справи, які свідчать про те, що і відповідач ОСОБА_1 і його батько ОСОБА_2 отримували субсидії, маючи при цьому різні особові рахунки, та з врахуванням необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручання у права відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, за якої воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Відповідно до абз. 3 п. 20 Положення (у редакції, чинній на час звернення відповідача до Управління про призначення субсидії), сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію.

Механізм повернення надмірно отриманих коштів у виді житлової субсидії передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини отримувача субсидій, а саме через його зловживання.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів свідомого подання недостовірних даних відповідачем, які вплинули на встановлення його права на субсидію, тобто не довів недобросовісність у діях відповідача, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно отриманих коштів у вигляді житлової субсидії.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до Управління за призначенням субсидії відповідач ОСОБА_1 вказував відомості про склад своєї сім`ї (себе та дружину ОСОБА_3 ), особові рахунки, за якими він проводить оплату житлово-комунальних послуг та фактично займану частину житлового будинку 54.8 кв. м. Крім того, як вбачається, субсидія як відповідачу, так і його батьку ОСОБА_2 була призначена на окремі особові рахунки та відповідно до фактично займаної житлової площі в будинку.

З огляду на викладене та враховуючи, що при розгляді справи позивачем не було доведено факту недобросовісності відповідача та вчинення ним умисних дій зі свідомого подання недостовірних відомостей щодо кількості зареєстрованих осіб у домогосподарстві, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Управління про стягнення надміру виплачених коштів житлової субсидії.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді даної справи підлягає врахуванню рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Європейський суд з прав людини вказує, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, від 20 жовтня 2011 року).

Враховуючи встановлені у справі обставини, відсутність умислу щодо навмисного подання інформації про меншу кількість зареєстрованих у будинку осіб, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 24 лютого 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина