Справа № 2-2858/2011 Головуючий 1 інстанція- Хромова О.О.
Проваження № 22-ц/824/6161/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 травня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 04 лютого 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Старкпром» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року заявник ТОВ «Старкпром» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником, яку мотивував тим, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 27 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» борг за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року у розмірі 813632,72 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Вказував, що 27 травня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» і ТОВ «Факторингова компаня «Укрфінресурс» укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Кредобанк» відступив ТОВ «ФК «Укрфінресурс» право грошової вимоги за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року, укладеним з позичальницею ОСОБА_2 , таза актом передав усі документи. У свою чергу ТОВ «ФК «Укрфінресурс» 27 травня 2016 року уклав із ТОВ «Старкпром» договір відступлення прав вимоги, згідно якого відступив ТОВ «Старкпром» право вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 .Посилався, що внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора і до ТОВ «Старкпром» перейшло право вимоги до боржниці ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що відповідно до положень ст.ст.512,514 ЦК України до заявника перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, просив замінити стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «Кредобанк» на його правонаступника ТОВ «Старкпром» по виконанню викнавчого листа № 2-2858/2011 щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 815452,72 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 04 лютого 2021 року заява задоволена. Замінено стягувачаПАТ «Кредобанк» на його правонаступника ТОВ «Старкпром» у цивільній справі щодостягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 815452,72 грн.

- 2 -

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що справа розглянута за відсутності відповідачки без повідомлення її про час розгляду, а про наявність ухвали вона дізналася випадково із порталу судової влади України. Судом не враховано та не надано правової оцінки її доводам щодо відсутності підстав для заміни стягувача. Зокрема судом проігноровано рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 вересня 2020 року у справі № 757/50829/18-ц, яким визнано недійсним договір відступлення прав вимоги, укладений 27 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» і ТОВ «Старкпром», що у свою чергу свідчить про відсутність у заявника прав стягувача. Окрім того, суд залишив поза увагою, щоіпотекодержатель ТОВ «Старкпром» 30 грудня 2016 року в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» в позасудовий спосіб звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у вигляді належної їй земельної ділянки розміром 0,062 га, кадастровий номер :66:598:0030. Згідно ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Отже зобов`язання є припиненним, що виключає будь-яку форму правонаступництва.

Заявник ТОВ «Старкпром» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його заяву та замінив сторону виконавчого провадження у зв`язку із правонаступництвом, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Горєлов О.Л. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити і скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва як незаконну.

Заявник ТОВ «Старкпром» належним чином повідомлений про час розгляду справи, напередодні, тобто 19 травня 2021 року, представник товариства адвокат Цирулевський Р.О. електронною поштою подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на його зайнятість в іншій справі.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представника ТОВ «Старкпром» з таких міркувань.

По-перше, представник ТОВ «Старкпром» був повідомлений про день розгляду справи завчасно - 16 квітня 2021 року, що стверджується повідомленням про доставку повістки на його офіційну електронну адресу, тобто більше ніж за місяць до дня розгляду і мав можливість спланувати свою роботу з урахуванням часу розгляду даної справи. Доказів про наявність непередбачуваних чи вийняткових обставин, пов`язаних із необхідністю участі у розгляді іншої справи саме у момент розгляду даної справи, які б свідчили про поважність причин неявки, суду не надав, а відтак пріорітет розгляду на думку судової колегії повинна мати дана справа як призначена раніше.

По-друге, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та

- 3 -

учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, представник ТОВ «Старкпром» подав електронною поштою заяву про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили постановою Верховного Суду у справі № 755/1228/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Старкпром» про скасування запису в державному реєстрі та визнання недійсним договору іпотеки.

Колегія суддів відхилила дане клопотання як необгрунтоване, оскільки згідно положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, дана процесуальна норма передбачає можливість зупинення провадження виключно до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 12 липня 2018 року у справі № 755/1228/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Старкпром», треті особи: приватний нотаріус КМНО Джуринська Л.В., ОСОБА_3 про скасування запису в державному реєстрі та визнання недійсним договору іпотеки. З урахуванням того, що рішення суду по справі № 755/1228/17 набрало законної сили, передбачені процесуальним законом підстави для зупинення провадження відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що первісний кредитор ПАТ «Кредобанк» у встановленому законом порядку відступив на підставі правочинів права вимоги за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року, укладеним із відповідачкою ОСОБА_1 , новому кредитору ТОВ «Старкпром», а відтак наявні передбачені законом підстави для заміни сторони стягувача в даній справі.

При цьому суд виходив з того, що заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання,

- 4 -

якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.2). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження (ч.5).

Аналогічні положення містить ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Під правонаступництвом як на стадії виконання судового рішення, так і до відкриття виконавчого провадження, розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь як у розгляді справи, так і у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства (ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.115 Закону України «Про виконавче провадження») заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 27 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» борг за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року у розмірі 813632,72 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього стягнуто 815,452,72 грн.

Також, судом встановлено, що 27 травня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» і ТОВ «Факторингова компаня «Укрфінресурс» укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Кредобанк» відступив ТОВ «ФК «Укрфінресурс» право грошової вимоги за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року, укладеним з позичальницею ОСОБА_1 , таза актом передав усі документи.У свою чергу ТОВ «ФК «Укрфінресурс» 27 травня 2016 року уклав із ТОВ «Старкпром» договір відступлення прав вимоги, згідно якого відступив ТОВ «Старкпром» право вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 та передав усі документи.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, враховуючи, що до ТОВ «Старкпром» після укладення із ТОВ «ФК «Укрфінресурс» договору про відступлення прав вимоги перейшло право вимоги у спірних правовідносинах і заявник є новим кредитором відповідачки,суд обгрунтовано задоволив заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута за відсутності відповідачки без повідомлення її про час розгляду, а про наявність ухвали вона дізналася випадково із порталу судової влади України безпідставні і спростовуються протоколом судового засідання від 04 лютого 2021 року, з якого вбачається, що відповідачка була присутня в судовому

- 5 -

засіданні, давала пояснення по суті заяви, в тому числі заявила клпоотання про приєднання до матеріалів справи рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 вересня 2020 року у справі № 757/50829/18-ц. За результатами розгляду в судовомузасіданні було оголошено вступну і резолютивну частину ухвали.

Посилання у скарзі на те, що судом не враховано і не надано правової оцінки її доводам щодо відсутності підстав для заміни стягувача, зокрема судом проігноровано рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 вересня 2020 року у справі № 757/50829/18-ц, яким визнано недійсним договір відступлення прав вимоги, укладений 27 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» і ТОВ «Старкпром», що у свою чергу свідчить про відсутність у заявника прав стягувача, безпідставні, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 вересня 2020 року скасоване і ухвалене нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Отже з огляду на те, що вказане рішення скасоване і відповідно не тягне ніяких юридичних наслідків з моменту його ухвалення, суд вірно не взяв його до уваги.

Посилання представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Горєлова О.Л. на те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від04 лютого 2021 року рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 вересня 2020 року не було скасоване, колегія суддів відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду про наявність підстав для заміни сторони її правонаступником.

При цьому колегія суддів враховує, що апеляційне провадження за апеляційними скаргами ТОВ «Старкпром» та ТОВ «ФК «Укрфінресурс`на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року було відкрите ухвалою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, тобто після постановлення оскаржуваної ухвали, проте, таке не потягло за собою неправильного вирішення справи, а тому згідно ч.2 ст.376 ЦПК України не може бути підставою для скаування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що іпотекодержатель ТОВ «Старкпром» 30 грудня 2016 року в позасудовий спосіб звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності наземельну ділянку розміром 0,062 га, кадастровий номер :66:598:0030, а тому згідно ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» зобов`язання є припиненним, що виключає будь-яку форму правонаступництва, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з таких міркувань.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно ч.4 ст.36 цього Законупісля завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є

- 6 -

недійсними.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599).

Аналіз змісту наведенних норм дає підстави для висновку, що передбачені ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» правові наслідки у вигляді недійсності наступних вимог іпотекодержателя до боржника наступаютьлише у випадку добровільного, тобто позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя.

Водночас, у випадку наявності судового рішенння про стягнення боргу з боржника, яке набрало чинності до процедури позасудового врегулювання та відсутності доказів про його виконання в повному обсязі, ч.4 ст.36 цього Закону застосована бути не може.

Таке обумовлене тим, що відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Встановлено, що рішеннямДніпровського районного суду м.Києва від 27 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» борг за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року у розмірі 815,452,72 грн.

Отже, згідно ст.1291 Конституції Українита ст.18 ЦПК України дане судове рішення є обов`язковим для виконання на всій території України. Будь-яких доказів про виконання рішення в повному обсязі ОСОБА_1 не надала, а відтак її посилання на припинення зобов`язань по сплаті боргу невірні.

Відхиляючи дані доводи колегія суддів в тому числі враховує відсутність у справі доказів як про те за якою вартістю ТОВ «Старкпром» звернуло стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки, так доказів про погашений у зв`язку з цим розмір боргу ОСОБА_1 за судовим рішенням про стягнення боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 2-986/10, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із позасудовим зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем, Верховний Суд вказав, що оскільки боржниками ухвалене раніше рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі не виконане, то відсутні підстави для визнання виконавчих листів такими, шо не підлягають виконанню.

Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 334/7136/17, де Верховний Суд вказав, щодоводи касаційної скарги про те, що позасудове врегулювання спору завершено, внаслідок чого, відповідно до ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку», будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, не заслуговують на увагу, оскільки дійсність вимог до боржника підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, а положення ст.36Закону України «Про іпотеку» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на встановлені обставини.

- 7 -

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 04 лютого 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: