Справа № 677/550/20
Провадження № 2/677/11/21
УХВАЛА

іменем України

20 травня 2021 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Гладій Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Владюк Н.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Хмельницької окружної прокуратури в інтересах Красилівської міської ради Хмельницької області до ТОВ «Адреналін плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Красилівського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом Старокостянтинівської місцевої прокуратури в інтересах Красилівської міської ради Хмельницької області до ТОВ «Адреналін плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідачів адвокат Банашко І.Ю. заявила клопотання про залишення без розгляду позову Хмельницької окружної прокуратури в інтересах Красилівської міської ради Хмельницької області до ТОВ «Адреналін плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування свої позиції зазначила, що прокуратура звернулась до суду передчасно, не дотримавшись вимог ст. 56 ЦПК України, зокрема обґрунтовує відсутністю підстав для представництва, якими мають бути обґрунтовані доводи прокурора при зверненні до суду. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Вматеріалах справи міститься повідомлення заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури, адресоване Красилівській міській раді, де вона повідомляє про намір звернутись до суду із позовом, таким чином, фактично позбавивши можливості Красилівську міську раду самостійно здійснити захист своїх прав.

Представник Хмельницької окружної прокуратури Войтов С.В. проти клопотання заперечив та зазначив, що обґрунтування доцільності звернення прокуратури в суд з позовом є в уточненій позовній заяві, крім того, з часу встановлення порушень, що стали приводом для звернення до суду з позовом, пройшло достатньо багато часу, однак Красилівська міська рада жодним чином не реагувала на такі порушення. Щодо доказів на підтвердження того, що прокуратура надавала можливість Красилівській міський раді самостійно вжити заходів для усунення порушень закону під час будівництва торгівельно-розважального центру ТОВ «Адреналін Плюс», то таких доказів надати не зміг за їх відсутності.

Представник Красилівської міської ради повідомив, що жодних звернень прокуратури з приводу скасування рішень про державну реєстрацію права власності спірного об`єкту Красилівська міська рада не отримувала, натомість був лист Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо надання інформації з приводу земельної ділянки та будівництва спірного торгівельно-розважального центру, про що була надана відповідь.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом частини 2 статті 4 ЦПК України, у випадках встановлених законом до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

В силу вимог ч. 3,4 ст. 56 ЦПК України У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Верховний Суд зауважує, що передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 56 ЦПК України, є набуття ними процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто такі особи можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції» (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_8 Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Враховуючи викладене, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до абзацу 1 частини 3 та абзаців 1, 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У Рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Аналіз положень частин 3-4 статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1)якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 у справі № 925/1381/16, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

Крім цього, Велика Палата ВС у своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зазначила таке. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Судом встановлено, що прокурор звернувшись 22 квітня 2020 року з даним позовом до суду вказав, що підставою представництва інтересів держави є необхідність захисту інтересів Красилівської міської ради.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2020 року позовна заява була залишена без руху.

В поданій уточненій позовній заяві від 04 травня 2020 року прокурор обґрунтовує підстави звернення з даним позовом, проте так і не вказує конкретних умов для свого звернення у випадку не здійснення захисту або здійснює неналежно захисту. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що існує порушення інтересів держави, виправдання втручання держави у право власності з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, що уповноважений орган не здійснює відповідні повноваження є недостатніми. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону.

При цьому, посилання на наявність повідомлення Красилівській міській раді про встановлення підстав та намірів здійснювати представництво інтересів держави в суді носить виключно інформативний характер про прийняте рішення щодо подання позову, як за змістом, так і за часом, оскільки вказане повідомлення було надіслано 08 квітня 2020 року, а вже 22 квітня 2020 року був поданий позов в суд. Таке повідомлення неможливо розцінити як таке, що надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення,

Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурором не дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" для самостійного звернення до суду з позовом в інтересах держави, оскільки ним не надано достатніх аргументів для підтвердження судом підстав для представництва в межах даного позову, ним не наведено жодних причин, які перешкодили захисту інтересів держави належним суб`єктом Красилівською міською радою, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 257 Цивільного процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд, вважає за необхідне залишити позовну заяву прокурора без розгляду.

Враховуючи складність справи, керуючись ч. 6 ст. 259 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Хмельницької окружної прокуратури в інтересах Красилівської міської ради Хмельницької області до ТОВ «Адреналін плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 25 травня 2021 року.

Суддя Л.М.Гладій