Справа № 135/557/21
Провадження № 22-ц/801/2589/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 рокуСправа № 135/557/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції цивільну справу №135/557/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року, яке ухвалене суддею Корнієнко О.М. в Ладижинському міському суді Вінницької області, повний текст складено 29 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позовні вимоги тим, що у них з відповідачем є троє неповнолітніх дітей, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 березня 2017 року (справа №135/145/17-ц) з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходу.

Відповідач ОСОБА_2 питанням виховання та розвитку своїх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не займається, ухиляється від їх виховання уже тривалий період, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання і утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покладено на орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Просила рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Заперечення відповідача проти задоволення позову не свідчить про його інтерес до дітей та реальне бажання змінити свою поведінку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи виданих відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади від 18 травня 2021 року.

На підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 березня 2017 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що вбачається з копії виконавчого листа №135/145/17-ц виданого 28 березня 2017 року.

З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №197 від 29 липня 2021 року та висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради від 29 липня 2021 року виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради №21-08-1666 від 17 серпня 2021 року вбачається, що орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Із виписок з медичної карти хворого ОСОБА_2 , консультативних висновків лікарні та лікарняних листів видно, що він хворів в квітні - серпні 2021 року, проводились операції, певні періоди перебував на стаціонарному лікуванні.

З довідки Ладижинської міської філії Вінницького обласного центру зайнятості № 194 від 15 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як безробітній з 26 липня 2021 року.

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків №163 від 16 вересня 2021 року, виданих Ладижинською ДПІ видно, що ОСОБА_2 отримував заробітну плату в січні - квітні 2021 року в філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика».

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення про відмову у позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції, з чим погоджується й апеляційний суд, виходив із недоведеності позивачем факту умисного ухилення від виконання відповідачем своїх обов`язків з виховання дітей.

Під час розгляду справи, на виконання вимог статті 12 Конвенції, статті 171 СК України щодо права дитини висловлювати свою думку та бути заслуханою з питань, що її торкаються, була заслухана думка ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які вказали, що в них із батьком склались погані відносини, пояснили це тим, що він залишив їх проживати з матір`ю, а сам пішов жити в інше місце. ОСОБА_6 вказав, що батько іноді телефонував до нього, до того як він змінив номер, напевно хотів з ним поговорити, але він не хотів, тому не відповідав на дзвінок. ОСОБА_4 вказав, що в січні 2021 батько приходив до них додому коли не було матері, приносив подарунки, питав як справи і пішов.

Водночас, відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав про бажання спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, проте ОСОБА_1 йому у цьому перешкоджає.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітніх дітей, врахувавши поведінку позивача, бажання батька спілкуватись з дітьми, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає приймати участь у вихованні дитини, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 18 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Апеляційний суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав судом не встановлено.

Колегія суддів, погоджується, що достатнім заходом, який відповідає інтересам дітей, попередження батька про необхідність змінити ставлення до дітей, оскільки батько має проявляти більш активну позицію й участь у питаннях виховання дітей та спілкуванні з ними, поклавши контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків на орган опіки та піклування.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, зокрема, на те, що належним чином не обґрунтована необхідність позбавлення відповідача батьківських прав та обставини цієї справи не свідчать про злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Інших беззаперечних доказів для задоволення позову позивач не надала.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Сам факт проживання батька окремо від дітей, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, тим більше, що відповідач пояснює це тим, що йому створюються перешкоди у спілкуванні з дітьми і це не спростовано.

Сама по собі наявність заборгованості по аліментам не може у повній мірі свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей.

Судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими (частина третя статті 89 ЦПК України), а доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.