Справа № 408/479/21-ц
Провадження № 2/408/1102/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Булгакової Г.В.,

при секретарі Ришковій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначила що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 жовтня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1935.

В належному їй будинку зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в її будинку, не приймає участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавиться. Де фактично мешкає відповідач ОСОБА_2 невідомо, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився. В наданому суду відзиві на позовну заяву вказав, що понад 6 років не проживає в зазначеному будинку, але у зв`язку з тим, що він знаходився за межами України, не зміг у добровільному порядку знятися з реєстрації, як на момент продажу будинку так і до подачі позову до суду. Просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1935, позивачеві ОСОБА_3 належить на праві власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт належності на праві власності будинку позивачеві такоє підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 228353047 від 16.10.2020 року.

Відповідно довідки № 2399 від 27.10.2020 року склад сім`ї позивача ОСОБА_1 визначений у складі: ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_5 донька, ОСОБА_6 - донька.

Довідкою № 1570, виданої виконавчим комітетом Станично-Луганської селищної ради 15 жовтня 2020 року, підтверджується, що відповідач ОСОБА_7 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 10 листопада 2020 року, складеного комісією у складі депутата Станично-Луганської селищної ради Пантелєєвої Н.М. та мешканців селища ОСОБА_8 , ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_2 в будинку позивача не проживає понад 6 років. При цьому оглядом встановлена відсутність майна відповідача, особистих речей в будинку позивача.

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 не є членом її сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів таким, що втратили право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Таким чином право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і, з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України.

Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, відповідач не проживає в будинку позивача тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 , залишаючись зареєстрованим у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , є сторонньою для неї особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258-265 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Г. В. Булгакова