ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2462/20 Номер провадження 22-ц/814/1136/21Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С. Б.

Суддів: Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2021 року у складі судді Тимчук Р. І.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позов мотивовано тим, що з відповідачем ОСОБА_1 вона перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 21.11.2001 у Полтавському міському відділі РАЦС Полтавського обласного управління юстиції.

Від вказаного шлюбу у них народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте спільне подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини припинилися з липня 2018 року, а рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 березня 2019 року шлюб розірвано.

Вказує, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач є здоровою, працездатною особою, працює та має достатній рівень матеріального забезпечення, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших утриманців не має, тому має можливість утримувати своїх дітей.

Посилаючись на викладене та з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 31.12.2020, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/2 частини (по 1/4 на кожну дитину) від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з дня звернення до суду 20.11.2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 840,80 грн судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей, які проживають з матір`ю, та згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на двох дітей.

Не погодившись з даним рішенням суду в частині визначеного розміру аліментів, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити та зменшити розмір стягнутих з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом не було враховано ряд істотних обставин, які випливають з його матеріального стану та можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Зокрема вказує, що суд не врахував, що він не має на праві особистої власності ні квартири, ні будинку, ні інших джерел доходів, проживає разом з матір`ю в належній їй квартирі. Він є особою пенсійного віку, його матір також пенсіонер та отримує мінімальну пенсію, а тому він утримує її, оплачує комунальні послуги.

Зазначає також, що позивачка не надала належних доказів на обґрунтування заявленого нею розміру аліментів - 1/2 частини, доказів про стан здоров`я дітей.

Вказує, що після розірвання шлюбу з позивачкою, він продовжував надавати матеріальну допомогу своїм дітям, про що свідчать наявні в матеріалах справи чеки, хоча більшість чеків він не зберігав або не вказував призначення платежу, що свідчить про надуманість та передчасність вимоги позивачки про стягнення аліментів.

Також недостовірними вважає посилання позивачки щодо перебування дітей на її утриманні та забезпечення їх піклуванням, вихованням та розвитком з її боку, оскільки з червня 2020 року позивачка виїхала на заробітки до Польщі і до моменту подання вказаного позову до України не поверталася, а діти проживали з її матір`ю - їх бабусею, яка спілкуватися з дітьми йому можливості не надавала.

Наголошує на тому, що обов`язок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття є в рівній мірі обов`язком як матері, так і батька.

Не погоджується також і зі стягнутим розміром витрат на правничу допомогу, оскільки розрахунок таких витрат є неспівмірним з предметом спору та не підтверджений належними доказами.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що з 21 листопада 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 10.08.2009 та серії НОМЕР_2 від 06.05.2014 відповідно (а.с. 12, 13).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-11).

Батько дітей - відповідач ОСОБА_1 проживає окремо від дітей та в силу приписів статей 180, 181 СК України зобов`язаний утримувати їх до досягнення ними повнолітня, що апелянтом по суті не заперечується.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, які проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні, а тому з урахуванням положень статті 182 СК України та позиції відповідача, який згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) на двох дітей, дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу) - по 1/4 частці на кожну дитину.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Одним із основних прав дитини є право на належне утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно частин другої, третьої статті 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В суді першої інстанції відповідач позов визнав частково, вказував, що він є пенсіонером, що підтверджується посвідченням від 04.02.2013 серія НОМЕР_3 , та на його утриманні перебуває мати похилого віку, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 та довідкою про склад сім`ї від 15.12.2020 (а.с. 25, 26, 27).

Оцінюючи аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що розмір стягнутих судом аліментів на двох дітей - 1/2 частка усіх видів заробітку (доходу) відповідача не відповідає вимогам статей 182, 183 СК України та підлягає зміні

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції визначив частку від заробітку (доходу) батька на утримання двох дітей як суму аліментів - по 1/4 частці на кожну дитину, що не є вірним, також суд не врахував матеріальне становище відповідача та наявність у нього непрацездатної матері, що впливає на визначення розміру аліментів, тому колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе зменшити визначений районним судом розмір аліментів на двох дітей з 1/2 на 1/3 частку усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін. Доказів щодо потреби в аліментах на утримання дітей у більшому розмірі, а також наявності інших обставин, що свідчать про можливість визначення аліментів у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) відповідача матеріали справи не містять і суду такі обставини не доведені.

Враховуючи наведене, рішення районного суду підлягає зміні в частині визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів, що стягуються на утримання двох дітей.

Вирішуючи питання судових витрат та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн, суд першої інстанції вказав, що такі витрати на правничу допомогу підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частин другої, третьої статті 137 ЦПК України розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частин четвертої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, на підставі яких судом встановлено розмір понесених позивачкою судових витрат на правничу допомогу адвоката - 1500 грн, такі витрати є обґрунтованими та співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим часом, що не спростовано відповідачем, підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу не вбачається, тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються апеляційним судом.

Разом з тим, відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача та зміну рішення суду першої інстанції, з урахуванням вимог пункту 3 частини другої, частини шостої статті 141 ЦПК України та того, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, апеляційний суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог зменшує розмір судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача, та вирішує компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені відповідачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2021 року в частині визначення розміру аліментів - змінити.

Присудити аліменти, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1245 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу та в дохід держави 697,86 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 214,40 грн компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С. Б. Бутенко

Судді: О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна