Справа № 639/3326/21
Провадження № 2-о/639/86/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання Пивоварова Т. В.,

за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 639/3326/21 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покладення на нього наступних обов`язків: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 100 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_1 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців; направити ОСОБА_1 на проходження програми для кривдників; у зв`язку з погіршенням психічного стану, викликаного надмірним вживанням сурогатного алкоголю, а можливо наркотичних чи психотропних речовин направити ОСОБА_1 на примусовий медичний огляд з метою подальшого обстеження та примусового лікування від алкогольної, а можливо наркотичної залежності.

В обґрунтування заяви зазначено, що кривдник ОСОБА_1 є сином заявника, який спільно проживає з ним в одній квартирі. Протягом тривалого часу кривдник зловживає алкоголем. В стані тяжкого алкогольного, а можливо наркотичного сп`яніння він приходить додому, де веде себе агресивно, лається та погрожує ОСОБА_2 . Останнім часом такі випадки почастішали, а поведінка в такому стані є дуже агресивною, що змушувало заявника звертатись за допомогою до поліції (виклик патрульної бригади). Після цього ОСОБА_1 тричі притягали до адміністративної відповідальності, але дієвих результатів це не дало. Поведінка кривдника є дедалі агресивнішою, а випадки стану тяжкого алкогольного сп`яніння почастішали, а також є випадки нападів на заявника, які зупиняла дружина останнього мати кривдника. ОСОБА_2 вважає співмешкання з такою людиною дуже небезпечним, його поведінку домашнім насильством, яке загрожує здоров`ю та життю заявника. Для припинення цих протиправних дій та запобігання більш тяжким наслідкам заявник вимушений звернутися до суду з відповідними вимогами.

24.05.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято заяву до розгляду, відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання (а.с. 5-6).

25.05.2021 ухвалою суду витребувано з архіву Жовтневого районного суду м. Харкова матеріали адміністративних справ № 639/5694/18, № 639/7455/19 та № 639/7443/20, відкладено судове засідання по цивільній справі (а.с. 10-11).

Заявник просив розгляд справи проводити без його участі, заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що обставини, викладені у заяві, не в повному обсязі відповідають дійсності. Так, між ним та батьком ОСОБА_2 виникали непорозуміння, які іноді закінчувались викликом поліції, проте все не настільки глобально, як зазначає заявник у своїй заяві про видачу обмежувального припису. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що сварки, в тому числі в жовтні 2019 року, виникали внаслідок перешкоджання заявником проживати заінтересованій особі за місцем його реєстрації, іншого житла для проживання ОСОБА_1 не має.

Вислухавши заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, матеріали адміністративних справ № 639/5694/18, № 639/7455/19 та № 639/7443/20, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно є сином заявника ОСОБА_2 , та вони разом зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

12 жовтня 2018 року Жовтневим районним судом м. Харкова винесено постанову у справі № 639/5694/18 (провадження № 3/639/1835/18), якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 170,00 грн на користь держави; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

За змістом даної постанови на розгляд до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення ГР № 338793 від 25.09.2018, згідно якого 22 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 влаштував сварку з батьком ОСОБА_2 , висловлювався нецензурною лайкою, чим допустив насильство в родині. У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину визнав повністю та підтвердив, що дійсно висловлювався нецензурною лайкою на адресу матері.

23 жовтня 2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова винесено постанову у справі № 639/7455/19 (провадження № 3/639/2455/19), якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 170,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

У відповідності до зазначеної постанови 28.09.2019 громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння влаштував сварку зі своїм батьком в ході якої вибивав двері в квартиру, чим допустив насильство в сім`ї. В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину визнав повністю за обставинами, викладеними в протоколі про скоєння адміністративного правопорушення.

Окрім того, заявник посилався щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за домашнє насильство в 2020 році у справі № 639//7443/20.

Однак, як вбачається з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 25 листопада 2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова винесено постанову у справі № 639/7443/20 (провадження № 3/639/2352/20), якою адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_1 повернуто до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області для належного оформлення та здійснення приводу правопорушника у судове засідання.

Дані постанови набрали законної сили.

З огляду на вище викладене, судом встановлено, що ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство щодо заявника у 2018 та 2019 роках.

Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (частина перша статті 350-3 ЦПК України).

Згідно з пунктами 3, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що з метою захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей, попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі ведеться Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, до якого вносяться відомості окремо за кожним випадком насильства.

Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені судом обставини даної справи, суд вважає цілком вірогідним, що ОСОБА_1 може продовжувати вчиняти психологічне домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_2 , а тому слід видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 .

Однак, також слід врахувати те, що син заявника проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 , про наявність в нього іншого місця проживання чи перебування суду не відомо, що також підтверджено у судовому засіданні поясненнями заінтересованої особи кривдника ОСОБА_1 . Тому обмежувальний припис в частині заборони ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців та заборони ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 100 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців не підлягає до задоволенню.

Оскільки статтею 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не передбачено такі заходи тимчасового обмеження прав кривдника як направлення на примусовий медичний огляд з метою подальшого обстеження та примусового лікування від алкогольної, а можливо наркотичної залежності, тому в цій частині заява також задоволенню не підлягає.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви щодо видачі обмежувального припису та вважає за доцільне видати обмежувальний припис ОСОБА_1 на строк шість місяців заборонивши йому контактувати (спілкуватись) з ОСОБА_2 без його згоди; заборонивши вести телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонивши особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 265, 293, 294, Глави 13 Розділу IV ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони контактувати (спілкуватись) з ОСОБА_2 без його згоди; заборони вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_2 , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_2 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним.

Строк обмежувального припису 6 (шість) місяців, до 27.11.2021.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копії повного рішення суду надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника, тобто відділ поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП у Харківській області (61039, м. Харків, проспект Любові Малої, 45) області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Харківської міської ради Харківської області (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 28.05.2021.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк