справа № 208/4157/20
№ провадження 2/208/670/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л., представника позивача Ворона А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними, стягнення незаконного списаних грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними, стягнення незаконного списаних грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у неї був відкритий картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору № SAMDN50ОТС001285738 від 23.09.2008 р., строком дії до 10 -го місяця 2013 року. Після смерті її батька відповідно до свідоцтва про спадщину успадкувала грошові вклади з нарахованими відсотками у АТ КБ «Приватбанк», а саме: на рахунку НОМЕР_1 (депозитний договір SAMDN4479) 11,72 грн.; на рахунку № НОМЕР_2 (депозитний договір SAMDNWFD200) -28000,00 грн.; на рахунку НОМЕР_3 (депозитний договір SAMDNFF43) - 40037,39 грн. вартість всього спадкового майна складає 68049,11 грн.

16.06.2020 р. для отримання спадщини у вигляді грошових коштів позивачка звернулась до відділення відповідача «Прометей» у м. Кам`янське по пр. Свободи, буд.40. Цього ж дня відповідачем було випущено картку «Для виплат» № НОМЕР_4 , якому кореспондується рахунок НОМЕР_5 та начебто укладено з нею угоду № SAMDNWFС3 від 16.06.2020 р. Наступного дня вона отримала через касу банку спадщину в розмірі 35 400,00 грн., але на картковий рахунок перерахована сума в розмірі 68838,45 грн., але банк здійснив автоматичне списання грошових коштів в сумі 32 644,66 грн. на погашення кредитної заборгованості яку начебто має вона перед АТ КБ «Приватбанк», а саме за користування кредитним лімітом на підставі договору № SAMDN50OTС001285738 від 23.09.2008 р. укладеного між нею та відповідачем. Позивач вважає, що списання грошових коштів з її рахунку та не видачі їх у вигляді спадщини є безпідставним та протиправним, тому просить суд визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» та стягнути на її користь 32644,66 грн. безпідставно списаних коштів. В якості відшкодування моральної шкоди просить стягнути 29 725,01 грн. посилаючись на те, що позивачка зазнала сильне нервове та душевне потрясіння, та була госпіталізована до КНП КМР «МЛШМД» через протиправні дії відповідача, оскільки грошова сума для позивача є значною. В зв`язку з чим позивачка та її родина поставлені в тяжке матеріальне становище та не має можливості вчасно сплачувати за житло та комунальні послуги. Крім того, просить стягнути 7000,00 грн. за послуги адвоката.

06.07.2020 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання представник позивача підтримав позовні вимоги, та просив задовільнити з підстав викладених у позовні заяві.

Представник відповідача надав відзив в якому просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що підставами списання грошових коштів з рахунку визначені ст.1071 ЦК України відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі розпорядження, але грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках встановлених законом чи договором між банком та клієнтом. Підписуючи кредитний договір б/н від 23.09.2008 р. про надання банківських послуг позивач погодився на договірне списання коштів у разі виникнення заборгованості перед банківською установою відповідно до п. 3.2.5,3.3.5, «Умов і правил», який поширює свою дію на всі рахунки даного банку, в тому числі і рахунок за картами для виплат. Щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача вважає, що позивач не довів наявність завданої йому шкоди в результаті нібито протиправних дій, та в чому полягає шкода. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі стороною не надано відповідних доказів.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, щопозивач ОСОБА_1 відкрила картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору № SAMDN50ОТС001285738 від 23.09.2008 р., строком дії до 10 -го місяця 2013 року. Після смерті батька вона, відповідно до свідоцтва про спадщину успадкувала грошові вклади з нарахованими відсотками у АТ КБ «Приватбанк», а саме: на рахунку НОМЕР_1 (депозитний договір SAMDN4479) 11,72 грн.; на рахунку № НОМЕР_2 (депозитний договір SAMDNWFD200) -28000,00 грн.; на рахунку НОМЕР_3 (депозитний договір SAMDNFF43) - 40037,39 грн. вартість всього спадкового майна складає 68049,11 грн.

16.06.2020 р. для отримання спадщини у вигляді грошових коштів позивачка звернулась до відділення відповідача «Прометей» у м. Кам`янське по пр. Свободи, буд.40. Цього ж дня відповідачем було випущено картку «Для виплат» № НОМЕР_4 , якому кореспондується рахунок НОМЕР_5 та начебто укладено з нею угоду № SAMDNWFС3 від 16.06.2020 р.

Позивач ОСОБА_1 отримала через касу банку спадщину в розмірі 35 400,00 грн., але на картковий рахунок перерахована сума в розмірі 68838,45 грн., але банк здійснив автоматичне списання грошових коштів в сумі 32 644,66 грн. на погашення кредитної заборгованості яку начебто має ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк», а саме за користування кредитним лімітом на підставі договору № SAMDN50OTС001285738 від 23.09.2008 р. укладеного між нею та відповідачем, підтверджуються виписками по рахунку від 17.06.2020 р. Дії щодо одностороннього списання коштів позивач вважає безпідставними.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Підставами для списання коштів з рахунку визначені ст.1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Підстав для списання грошових коштів з рахунку позивача визначених статтею 1071 ЦК України не вбачається.

Водночас, відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Якщо кредитор за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Підписуючи анкету-заяву про видачу картки № 0358298 «Кредитка» від 23.09.2008 р. та анкеті-заяві про видачу картки №м908204 «Для виплат» від 16.06.2020 р. ОСОБА_1 не підписувала умови договору про те, що вона доручає банку проводити договірне списання з усіма відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості, та вказані відомості у анкеті-заявах відсутні.

Отже позивачка своїми діями не погоджувала умову про здійснення договірного списання з будь-яких її рахунків, відкритих у банку, вона не була попереджена про можливість списання кредитної заборгованості у сумі 32 644,66 грн.

Таким чином судом встановлено, що відповідач АТ КБ «Приватбанк», не маючи розпорядження ОСОБА_1 , не маючи рішення суду про стягнення коштів та не маючи на це законних підстав, безпідставними списав кошти з карткового рахунку позивача.

Ч.1,3 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Враховуючи, що банк здійснив неправомірне списання коштів з карткового рахунку позивача, на вимогу позивача не повернув вчасно ці кошти, обмеживши правом щодо розпорядження грошовими коштами, не виконав взяті на себе зобов`язання щодо зберігання грошових коштів позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно списані грошові кошти в розмірі 32 644,66 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 29 725,01 грн., суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так як позивачем суду не надано належних та допустимих доказів понесення нею моральної шкоди, то в цій частині в позові суд вважає необхідним відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За ч.2 ст. 15 ЦПК України професійна правнича допомога здійснюється адвокатом.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно матеріалів справи, вимоги позивача щодо стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, не підтвердженні письмовими доказами, тобто, витрати, які просить стягнути позивач не є витратами на професійну правничу допомогу в розумінні ст. 15, 133, 137 ЦПК України та питання про їх відшкодування не може бути вирішено в порядку ст. 141 ЦПК України.

Згідно ст.81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

При цьому, задовольняючи частково позов, суд, при розподілі судових витрат вважає необхідним, на підставі ст.141 ЦПК України, покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню суми судового збору в розмірі 908,00 грн.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст.ст. 23,1066-1067,1071,1073,1167 ЦК України ст.ст. 81, 133-137,141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними, стягнення незаконного списаних грошових коштів, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо списання грошових коштів від 16 червня 2020 року в сумі 32 644, 66 грн. із банківського рахунку НОМЕР_5 , відкритого на ім?я ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) 32 644 (тридцять дві тисячі шістсот сорок чотири) грн. 66 коп. безпідставно списання від 16 червня 2020 року грошових коштів з банківського рахунку НОМЕР_5 на ім?я ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір:

908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.