КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6579/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Захарчук С.С. в м. Київ 25 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28638,69 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 02 грудня 2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію банку, відповідач підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані банком умови користування послугами банку.

Також, одночасно з вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 12 вересня 2019 року має заборгованість в розмірі 28638,69 грн., з яких 9200,81 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7106,46 грн.. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 9558,06 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 933,42 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1339,94 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2016 року б/н за тілом кредиту у розмірі 9200,81 грн. та за простроченим тілом кредиту у розмірі 7106,46 грн., стягнуто судові витрати в розмірі 1921 грн. В решті позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 207, 526, 598, 599, 626, 628, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України , вказував, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, як були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Отже, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати процентів та штрафу.

Зазначав, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти ж власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, довідкою про видані картки за договором, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахункам відповідача. У виписці по рахунку коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Посилався на те, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затверджених наказом Мін?юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5.

Наводив правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, згідно якої суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, на що посилався заявник в касаційній скарзі, що може свідчити про визнання договірних правовідносин, та в постанові № 755/7704/15-ц, згідно якої при визначенні розміру заборгованості за кредитним договором суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Таким чином, вказував, якщо суд не згоден з розрахунком заборгованості, суд повинен був надати свій розрахунок, оскільки судом першої інстанції цього не було зроблено, позивач вважав, що суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема від здійснення правосуддя, дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову, не врахував вищевказані обставини та звільнив відповідача від відповідальності з одних лише формальних міркувань.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 останнім не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту в розмірі 9200,81 грн. та за простроченим тілом кредиту в розмірі 7106,46 грн. підлягає задоволенню. Разом з тим, відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за пенею і штрафами, суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг відповідач був ознайомлений та погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що в матеріалах справи на а. с. 6 міститься копія підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви від 02 грудня 2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг; він ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua; він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

На а. с. 7 наявний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду.

На а. с. 23 - 24 знаходиться копія паспорту відповідача.

На а. с. 8 - 22, 106 - 119 знаходиться Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

На а. с. 120 міститься роздруківка наказу-шаблону № 906 від 30 листопада 2016 року про актуалізацію «Умов та правил надання банківських послуг» ПриватБанку.

На а. с. 4 - 5 знаходиться розрахунок заборгованості за договором б/н від 02 грудня 2016 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 .

На а. с. 42 - 74 знаходиться виписка по карті ОСОБА_1 НОМЕР_1 за період з 01 січня 1999 року по 11 лютого 2020 року.

На а. с. 92 - 99 знаходиться виписка за договором б/н станом на 16 вересня 2020 року, картка НОМЕР_1 , клієнт ОСОБА_1 .

На а. с. 100 - 101 знаходяться копії довідок без номеру, дати і зазначення особи, яка її склала, про видачу кредитних карток ОСОБА_1 та про зміну умов кредитування.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Судом першої інстанції було встановлено, що 02 грудня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Наявність заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9200,81 грн. та за простроченим тілом кредиту в розмірі 7106,46 грн. підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою з рахунку і відповідачем не спростована.

Рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряється, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору також не оскаржував.

Апеляційний суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), згідно якої стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказував на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що суть договору приєднання, який і було укладено сторонами, полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак, такі доводи позивача обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт погодження сторонами всіх істотних умов договору.

Судом першої інстанції правильно встановлено, із чим погоджується апеляційний суд, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 грудня 2016 року шляхом підписання анкети-заяви.

Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, активацією кредитної картки, користуванням кредитними коштами і частковим погашенням заборгованості відповідач погодився як з умовами та правилами надання банком послуг в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви, так і в наступних редакціях зазначених Умов та Правил.

Спростовуються змістом анкети-заяви від 02 грудня 2016 року доводи апеляційної скарги, що в анкеті-заяви сторонами погоджено відсоткову ставку.

Апеляційним судом приймається до уваги, що анкета-заява від 02 грудня 2016 року також не містить умов щодо штрафних санкцій за порушення зобов`язань за кредитним договором, а також будь-яких інших істотних умов кредитного договору, оскільки містить тільки особисті дані позичальника.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року і прийшла до іншого правового висновку, в якому вважала, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у даній постанові зробила висновок, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Конституційний Суд України у рішенні у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційним судом не приймаються посилання апеляційної скарги на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 153/1334/16 щодо вчинення стороною правочину дій на його виконання як доказу схвалення правочину.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції не встановлювалось, що кредитні правовідносини не виникли між сторонами взагалі, оскільки заборгованість в розмірі тіла кредиту і простроченого тіла кредиту була визнана доведеною та стягнута судом, а лише зроблено обґрунтований висновок про недоведеність домовленості сторін щодо інших умов цього кредитного договору, зокрема в частині пені і штрафів.

Оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності і правильності нарахування відповідачу заборгованості за пенею і штрафом, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, які в цій частині не спростовані доводами апеляційної скарги, про необґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача пені та штрафів, а отже вимоги банку про стягнення заборгованості в цій частині є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Враховуючи наведене, апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги з посиланням на правову позицію Верховного Суду у справі № 755/7704/15-ц, що суд першої інстанції повинен був перевірити розрахунок заборгованості і надати йому оцінку, а у випадку незгоди з ним навести у рішенні свій розрахунок.

Отже, доводи апеляційної скарги, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.