Провадження № 2/638/2409/21
31 травня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.,
за участю секретаря Подосокорської А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Шевченківського району м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право власності, -
11.08.2020 позивач звернулась до суду з зазначеним позов, в обґрунтування якого вказано, що на праві спільної власності йому належить кв. АДРЕСА_1 . Приблизно з 2003 року його донька ОСОБА_4 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . За його проханням позивач зареєстрував відповідача у квартирі. 07.10.2006 з відповідачем було укладено договір піднайму житлового приміщення строком на п`ять років. У 2019 ОСОБА_2 залишив житло і переїхав мешкати до своїх рідних. При цьому забрав із собою всі речі. Реєстрація відповідача порушує право власності позивача, оскільки він сплачує комунальні послуги по числу зареєстрованих осіб. У зв`язку з чим позивач просила задовольнити позов.
Позивач у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити, з підстав викладених у ньому, зазначив, що перешкод у користуванні квартирою відповідачу не здійснювалось, він добровільно, без примусу залишив житло.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.
Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали позов, просила задовольнити, зазначивши, що відповідач понад два роки не мешкає у квартирі, добровільно з реєстрації не знявся.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного:
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.03.1999.
У вказаній квартирі разом з позивачем ОСОБА_1 зареєстровані дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який не є членом сім`ї власника.
Звертаючись з позовом позивач ОСОБА_1 зазначає, що з відповідачем ОСОБА_2 07.10.2006 ним та членами його сім`ю було укладено договір піднайму жилого приміщення, а саме кв. АДРЕСА_1 . В цій же квартирі ОСОБА_2 був зареєстрований.
Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у кв. АДРЕСА_1 підтверджено показаннями свідка ОСОБА_5 , яка пояснила, що ОСОБА_1 знає давно, вони сусіди. ОСОБА_2 був співмешкацем дочки ОСОБА_1 . ОСОБА_4 , мекали разом у квартирі. На теперішній час у квартирі не проживає, вже більше двох років. Перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_2 не здійснюється.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
ч. 1ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Наявність реєстрації відповідача у квартирі приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитись об`єктом власності на свій розсуд, які зокрема полягають у тому, що він змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За правилами ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
п. 1 ч. 1ст.346 ЦК України передбачає, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Як передбачає ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло, таким чином внаслідок припинення права власності на житлове приміщення, особа втрачає і право користування цим приміщенням.
З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сім`ї позивача у розумінні ст. 156 ЖК України.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте в спірній квартирі не проживає з 2019 року, а тому втратив право користування даною квартирою, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся та залишається зареєстрованим у частці квартири, що спричиняє новому власнику, позивачу додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судові витрати.
При цьому, при зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Отже судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід Держави.
На підставі викладеного і керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391,405 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Шевченківського району м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право власності- задовольнити.
Визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід Держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

СУДДЯ - І.В. СЕМІРЯД