Справа № 448/1078/19 Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/3145/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м.Львів

Справа № 448/1078/19

Провадження № 22ц/811/3145/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю : ОСОБА_1 , Семенини В.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Мостиська 29 вересня 2020 року у складі судді Кічак Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дію, -

встановив:

19 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а власником суміжного будинковолодіння на АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 . Протягом тривалого часу між ним (позивачем) та ОСОБА_3 існує невирішений спір про встановлення спільної межі, яка не встановлена ні за їхньою з ОСОБА_3 згодою, ні за рішенням органу місцевого самоврядування. Вказує, що рішенням Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 28 жовтня 2008 року №19 передано ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказане рішення винесене без чітко визначених меж та без погодження з ним (позивачем), як суміжним землекористувачем, за відсутності будь-яких матеріалів з визначенням геометричних розмірів та місця розташування вказаної земельної ділянки. Зазначає, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11 липня 2017 року задоволено його позов до Мостиської міської ради Львівської області (правонаступника Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області), визнано незаконним та скасовано рішення Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 28 жовтня 2008 року №19. Стверджує, що ОСОБА_3 наполягає на тому, щоб межа між їхніми земельними ділянками проходила саме по несучій стіні належного йому(позивачу) житлового будинку АДРЕСА_1 , що є порушенням будівельних норм. Вказує, що такі дії ОСОБА_3 ним оскаржувались. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 22 січня 2015 року запропоновано варіант проведення межі у відповідності до будівельних стандартів та нормативів - на відстані 3 м від фундаменту житлового будинку АДРЕСА_2 , а далі - по кадастровому плану земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 , що відповідає фактичному розташуванню будівель і споруд. Він, позивач, погоджується з запропонованим варіантом проходження межі між його земельною ділянкою та ділянкою ОСОБА_3 . У зв`язку зі скасуванням судом рішення Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 28 жовтня 2008 року ні у нього (позивача), ні в органу місцевого самоврядування немає правових підстав узгоджувати питання щодо меж з ОСОБА_3 . Вказує, що з метою вирішення спору між ним (позивачем), як землекористувачем, та ОСОБА_3 , він 21 серпня 2017 року в порядку ч.3 ст.158 ЗК України звернувся до Мостиської міської ради Львівської області, яка є правонаступником Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, із відповідною заявою. У цьому зверненні просив відповідача визначити межі між земельними ділянками будинковолодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , скласти за його (позивача) участі відповідну схему визначення межі, затвердити таку схему та встановити межові знаки з врахуванням чинних будівельних норм та висновку експерта від 22 січня 2015 року за №004/15. Просив повідомити про день та час виїзду відповідної комісії на місце розташування вказаних суміжних земельних ділянок, а також про прийняті відповідачем рішення. Стверджує, що 17 жовтня 2017 року відповідач скерував йому відповідь на його заяву, де вказав, що він (позивач) використав своє право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, відтак його (позивача) заява не підлягає розгляду. Відповідачем прийнято рішення від 17 серпня 2018 року за №2, яким йому (позивачу) необґрунтовано відмовлено в усіх вимогах. Вказує, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21 лютого 2019 року визнано неправомірним та скасовано рішення №2 від 17 серпня 2018 року XXX сесії VII скликання II засідання Мостиської міської ради Львівської області «Про розгляд заяви ОСОБА_1 від 21 серпня 2017 року за №М-906», а також зобов`язано Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути по суті його заяву. 7 червня 2019 року відповідачем прийнято рішення №7 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », яким йому відмовлено щодо визначення та встановлення межі між земельними ділянками будинковолодінь за вищевказаними адресами; відмовлено в складанні за участі ОСОБА_3 відповідної схеми визначення, встановлення межі; відмовлено у затвердженні такої схеми; відмовлено у встановленні межових знаків. Вважає, що відповідач в черговий раз необґрунтовано відмовив йому у всіх законних вимогах та в порушення вимог ч.3 ст.158 ЗК України надалі безпідставно самоусунувся від вирішення земельного спору. Також вважає, що в оспорюваному рішенні відповідачем не наведено обґрунтованих та законних мотивів відмови у вирішенні земельного спору, а наведено ряд підстав, якими мотивовано відмову у вирішенні земельного спору. Щодо посилання відповідача на неподання ним (позивачем) та ОСОБА_3 технічної документації, яка б дозволила встановити межі між земельним ділянками, то, відповідач як орган місцевого самоврядування вправі був самостійно звернутися до юридичної або фізичної особи, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт, та замовити відповідні роботи із встановлення меж земельної ділянки в натурі. Просить позов задовольнити.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача,учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Власником суміжного будинковолодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 .

Між сторонами існує спір щоде межі земельних ділянок.

21 серпня 2017 року позивач звернувся до Мостиської міської ради Львівської області, яка є правонаступником Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, із заявою щодо визначення, встановлення межі між земельними ділянками будинковолодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Просив відповідача визначити, встановити межі між цими земельними ділянками з врахуванням наявної на них нерухомості та чинних будівельних норм, а також висновку експерта від 22 січня 2015 року за №004/15; скласти за його (позивача) участі відповідну схему визначення, встановлення межі між земельними ділянками, затвердити таку схему та встановити межові знаки; у разі незгоди ОСОБА_3 погодити межу між земельними ділянками, запропонувати їй написати в акті погодження меж причину відмови погодження; в разі відмови ОСОБА_3 від підписання акту погодження меж без причини такої відмови, скласти в довільній формі акт про те, що вона відмовилася. Також просив повідомити його завчасно про день та час виїзду відповідної комісії на місце розташування вказаних суміжних земельних ділянок, а також повідомляти про прийняті відповідачем рішення шляхом скерування актів та рішень на його (позивача) адресу.

21 вересня 2017 року Мостиською міською радою Львівської області Мартинцю Б.І. скеровано повідомлення про те, що його звернення буде розглянуто на черговій сесії Мостиської міської ради, про результати розгляду його буде повідомлено додатково.

17 жовтня 2017 року Мостиською міською радою Львівської області Мартинцю Б.І. скеровано відповідь на заяву, у якій вказано, що враховуючи те, що він використав своє право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у с.Пісок Мостиського району, його заява щодо визначення, встановлення меж земельної ділянки та встановлення межових знаків на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розгляду не підлягає.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 червня 2018 року визнано протиправною таку відмову Мостиської міської ради Львівської області та зобов`язано розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21 серпня 2017 року, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення.

Рішенням Мостиської міської ради Львівської області від 17 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21 лютого 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання протиправним рішення, його скасування та зобов`язання вчинити дію. Визнано неправомірним та скасовано рішення №2 від 17 серпня 2018 року XXX сесії VII скликання II засідання Мостиської міської ради Львівської області «Про розгляд заяви ОСОБА_1 від 21 серпня 2017 року за №М-906», зобов`язано Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути по суті таку заяву.

Рішення суду мотивоване тим, що Мостиська міська рада Львівської області при розгляді 17 серпня 2018 року заяви ОСОБА_1 порушила процедуру розгляду, передбачену статями 158-160 ЗК України, порушивши право заявника брати участь у такому розгляді (подавати документи, докази, порушувати клопотання, давати пояснення та інше); рішення, прийняте по суті звернення ОСОБА_1 , не містить мотивів щодо наявності підстав для відмови в задоволенні звернення заявника; у даному рішенні немає вказівки щодо можливості, наявності іншого варіанту вирішення існуючого земельного спору; відсутнє роз`яснення щодо його процедури оскарження.

7 червня 2019 року Мостиська міська рада Львівської області повторно розглянула по суті заяву позивача, за участі його представника - адвоката Семенини В.М., який надавав пояснення та пропонував свій проект рішення по суті порушеного земельного питання (існуючого земельного спору). ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви, оскільки відповідно до ст.55 Закону України «Про земелеустрій» та п.2.1 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дотримуватись правил добросусідства; роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду з цивільно-правовим позовом до ОСОБА_3 , а також роз`яснено право на оскарження рішення міської ради в судовому порядку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про звернення громадян», «Про землеустрій» та іншими нормативно-правовими актами, що становлять правову основу землеустрою.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно із ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст.25 Закону). Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання - вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п.34 ч.1 ст.26 Закону). До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин належить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Статтею 59 цього Закону передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 5 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ст. ст. 159, 160 ЗК України земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання,- розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.

Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення.

У рішенні органу місцевого самоврядування або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання.

Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст. 15 цього Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із ст.19 «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Позивачем реалізовано його право на звернення до Мостиської міської ради Львівської області із заявою про вирішення земельного спору (встановлення спільної межі між земельними ділянками будинковолодінь на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ).

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 Мостиською міською радою Львівської області ухвалено рішення №7 від 7 червня 2019 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідачем дотримано процедуру розгляду земельного спору, передбачену статями 158-160 ЗК України, в тому числі дотримано право заявника брати участь у такому розгляді (подавати документи, докази, порушувати клопотання, давати пояснення та інше), яке він реалізував через свого представника. По суті звернення ОСОБА_1 міською радою прийняте рішення, яке містить відповідні мотиви щодо наявності підстав для відмови в задоволенні звернення заявника; у даному рішенні наявна вказівка на інший варіант вирішення існуючого земельного спору; наявне і роз`яснення щодо його процедури оскарження.

Відповідно до п.1.2 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно із п.1.3 Інструкції виконавцем робіт із встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником, а замовником може бути - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до п.2.1 даної Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (п.2.3 Інструкції).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (п.2.8 Інструкції).

Відповідно до Закону України «Про землеустрій», який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, саме землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів (ст.2 Закону).

Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, а одним із видів технічної документації є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису (ст.25 Закону)

Відповідно до ст. ст. 26, 27 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Згідно із ст. 55 Закону України «Про землеустрій», яка регулює питання саме щодо технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачено наступне.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України (у випадках, передбачених законом).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється без надання дозволу Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, у разі передачі: у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем підставно відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його вимог щодо визначення та встановлення меж між земельними ділянками у зв`язку з неподанням ним ( ОСОБА_1 чи його представником) відповідної технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Для вирішення земельного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 депутатська комісія Мостиської міської ради з питань містобудування та архітектури, земельних питань та спорів у 2017 році в акті розгляду заяви ОСОБА_1 від 10 травня 2017 року рекомендувала позивачу звернутися в ліцензовану організацію для виготовлення технічної документації для встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості відповідно до фактичного землекористування, однак такі рекомендації позивачем не враховано і технічну документацію не виготовлено. Така на даний час відсутня.

Висновки суду не спростовуються долученим в апеляційному суді висновком судової земельно-технічної експертизи від 22 січня 2015 року, проведеної у іншій цивільній справі.

З висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 25 травня 2021 року.

Головуючий

Судді