ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №489/6658/20
Провадження №2-з/477/12/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

04 червня 2021 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі судді Глубоченка С.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Загоруйка Геннадія Анатолійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить здійснити розподіл майна подружжя, залишивши у власності ОСОБА_2 транспортний засіб автомобіль марки «FIAT SCUDO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати за нею право власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 233).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 грудня 2020 року справунаправлено до Жовтневого районного суду Миколаївської області, в порядку статті 31 ЦПК України.

Матеріали зазначеної справи надійшли до Жовтневого районного суду Миколаївської області 22 лютого 2021 року.

Згідно частини першої статті 187 ЦПК України 24 лютого 2021 року судом сформовано запит в Реєстрі територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні та одержано 24 лютого 2021 року Витяг із вказаного реєстру.

Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року позовна заява залишена без руху для усунення недоліків, яка отримана позивачем 09 березня 2021 року.

Ухвалою суду від 18 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Загоруйка Геннадія Анатолійовича про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення у справі та продовжено процесуальний строк для виконання ухвали про залишення позову без руху від 24 лютого 2021 року до набранням законної сили ухвали про відмову у відстроченні сплати судових витрат.

Ухвалою суду від 03 червня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

22 лютого 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Загоруйка Геннадія Анатолійовича одночасно із позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль марки «FIAT SCUDO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 та на житловий будинок АДРЕСА_1 , з забороною органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, вчиняти дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на вказаний транспортний засіб та житловий будинок, а також заборонити відповідачу ОСОБА_2 у будь-який спосіб відчужувати, передавати у володіння та/або користування транспортний засіб автомобіль марки «FIAT SCUDO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 та житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 233).

Заява обґрунтована тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 09 жовтня 2020 року рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва було розірвано. Однак, після розірвання шлюбу, відповідач постійно погрожує позивачу реалізацією спірного транспортного засобу автомобіля марки «FIAT SCUDO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та демонтажем недобудованого нерухомого житлового будинку АДРЕСА_1 , які є спільною сумісною власністю подружжя, що на думку заявника може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подаєтьсядо подання позовної заяви, одночасно з пред`явленням позову або після відкриття провадження у справі.

Оскільки заява про забезпечення позову подана одночасно з пред`явленням позову та не до його подання, вказана заява до відкриття провадження у цій справі судом не розглядалась.

Дослідивши матеріали справи в межах заяви про забезпечення позову, суд установив наступне.

Приписами статті 151 ЦПК України визначений зміст і форма заяви про забезпечення позову, які заявником дотримані.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у постановах від 08 жовтня 2018 року у справі №913/257/18, від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №752/6255/18 при розгляді скарг на ухвали про застосування заходів забезпечення позову неодноразово викладав наступні висновки.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказала, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

З висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 07 жовтня 2019 року в справі № 752/20385/18 убачається, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

На думку суду, необхідність застосування заходів забезпечення випливає із фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що їх незастосування призведе до ускладнення ефективного поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Судом установлено, що предметом позову є поділ спільного сумісного майна подружжя, яке сторони, як убачається зі змісту позову, набули під час шлюбу.

Однак, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Запропоновані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ураховуючи можливість зміни власника спірного транспортного засобу автомобіля марки «FIAT SCUDO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю подружжя та демонтажу недобудованого житлового будинку АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити або унеможливити виконання рішення суду, в зв`язку з чим заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

При цьому, суд керувався приписами статті 5 ЦПК України, у відповідності до якої здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а також принципом верховенства права, визначеного статтею 10 ЦПК України.

Підстав, щодо обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 5, 10, 149-153, 157, 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Накласти арешт на транспортний засіб автомобіль марки «FIAT SCUDO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 та житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 233).

Заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, вчиняти дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на транспортний засіб автомобіль марки «FIAT SCUDO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 та житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 233).

Заборонити відповідачу ОСОБА_2 в будь-який спосіб відчужувати, передавати у володіння та/або користування транспортний засіб автомобіль марки «FIAT SCUDO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 та житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 233).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО