Справа №702/677/19
Провадження №2/702/5/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

під головуванням судді: Мазай Н.В.

за участю секретарів судового засідання: Кольц І.С., Шевчук О.А., Мусіч Ю.М.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача : ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Романовський Б.П.: не з`явились

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович про визнання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсним.

Позов мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0226, площею 2,5216 га, яка розташована в с. Шабастівка Монастирищенського району Черкаської області та земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0227, площею 2,5216 га, яка розташована в с. Шабастівка Монастирищенського району Черкаської області.

При реєстрації права власності на вказане майно від державного реєстратора їй стало відомо, шо на зазначені земельні ділянки поширюється дія сервітуту, який було встановлено на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), строком на 49 років, який укладено 17.10.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та зареєстровано виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради 07.02.2017.

06.12.2017 вона отримала копію договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 17.10.2012.

За умовами даного договору ОСОБА_5 надає в користування ОСОБА_4 земельні ділянки: одна - площею 2,5216 га, кадастровий номер 030000227, інша -площею 2,522 га без кадастрового номера. Вказані земельні ділянки розташовані в адміністративних межах Шабастівської сільської ради.

Договір укладено на 49 років і він складений в м.Київ та посвідчений приватним нотаріусом Романовським Б.П. На останньому аркуші договору мається відмітка про засвідчення фотокопії документа з його оригіналом приватним нотаріусом Кушнір Наталією Борисівною від 14.12.2012, про що зроблено запис в реєстрі за №2914.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_5 вказані земельні ділянки були успадковані позивачем відповідно до заповіту від 20.03.2013, а в подальшому зареєстровано право власності. На момент написання заповіту ОСОБА_5 не повідомляла позивачу про наявність укладених нею договорів на належні їй земельні ділянки строком на 49 років.

Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, земельним ділянкам лише в 2017 році були присвоєні кадастрові номери, натомість в оспорюваному договорі 2012 року одна земельна ділянка вже значиться з присвоєним кадастровим номером.

В зв`язку з тим, що в неї виникли обґрунтовані сумніви в достовірності такого договору, оскільки він укладений в м. Київ, а ОСОБА_5 через наявну хворобу не могла перебувати в м Київ в силу свого віку на момент укладення договору її було 58 років, не могла не усвідомлювати значення своїх дій, так як перебувала при здоровому розумі, постійно проживала в с.Шабастівка та с.Жовтневе Монастирищенського району Черкаської області, на запит адвоката отримала: відповідь приватного нотаріуса Романовського Б.П., відповідно до якої ним 17.10.2012між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ніяких договорів не посвідчувалось; відповідь приватного нотаріуса Кушнір Н.Б. відповідно до якої нею 14.12.2012 за реєстром 2914 фотокопія договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 17.10.2012 не засвідчувалась; відповідь за підписом міського голови Тищенко О. відповідно до якої рішення про здійснення державної реєстрації сервітуту по вказаних земельних ділянках 06.02.2017 за номерами 18903865 і 18904903 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради не приймалось.

За умовами оспорюваного договору сторони дійшли згоди про його нотаріальне посвідчення приватним нотаріусом Романовським Б.П. (п.24 Договору), однак фактично такий договір вказаним нотаріусом не посвідчувався. Іншим нотаріусом Кушнір Н.Б. фотокопія даного договору не засвідчувалась, що також суперечить інтересам держави і суспільства.

Сама ОСОБА_5 за станом здоров`я не могла бути присутньою в м. Київ 17.10.2012 та оформляти договір в приватного нотаріуса, що підтверджується відсутністю паспортних даних, які б мали бути зазначені в договорі, тобто особа власника земельних ділянок не була встановлена, а відтак волевиявлення останньої щодо умов договору не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. Крім того, ОСОБА_5 мала онкологічне захворювання та розуміла наскільки швидко для неї наступлять наслідки такої хвороби, що також вказує на відсутність її волевиявлення, щодо підписання даного договору строком на 49 років.

05.02.2019 вона письмово звернулась до відповідача з метою узгодження всіх умов договору та вирішення питань орендної плати за користування земельними ділянками саме із нею як новим власником земельних ділянок, направивши при цьому відповідного листа, проте відповіді не отримала.

Просить визнати договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 17.10.2012 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовським Богданом Петровичем, недійсним.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01.08.2019 відкрито провадження у даній справі (суддя ОСОБА_6.).

26.09.2019 відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву про визнання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсним за змістом якого вважає, що позовзадоволенню не підлягає з наступних підстав.

Між ОСОБА_5 та відповідачкою на виконання вимог закону, було укладено договір з якого вбачається, що ОСОБА_5 (власник) надає в користування Відповідачці (Землекористувачу) дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Натомість, як вбачається з п. 6 даного Договору, за користування земельною ділянкою Землекористувач за весь період дії договору сплачує власнику плату в розмірі 37306 гривень 00 копійок.

Тому, посилання Позивачки на те, що у ОСОБА_5 , яка мала онкологічне захворювання та розуміла наскільки швидко для неї настануть наслідки такої хвороби, було відсутнє волевиявлення, щодо підписання даного договору строком на 49 років, є надуманими та такими, що не відповідають обставинам справи. Оскільки, саме підписання договору строком на 49 років давало можливість ОСОБА_5 отримати відразу всю суму за користування земельною ділянкою та використати її на подальше лікування.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено порядку посвідчення договорів емфітевзису або ж типового зразка договору емфітевзису, яким керуються суб`єкти при укладанні такого типу договорів. Відсутність паспортних даних ОСОБА_5 на спірному договорі не може вказувати на відсутність волевиявлення останньої на підписання договору? а наявність правочину свідчить про єдність внутрішньої волі і волевиявлення суб`єкта правочину.

Вважають, що позивач пропустила строк для звернення з позовом до суду, оскільки мала об`єктивну можливість дізнатися про наявність оспорюваного договору з моменту прийняття спадщини в 2013 році.

З огляду на вищевикладене, вважають, що позов задоволенню не підлягає, просять в його задоволенні відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

30.04.2020 справа в порядку п.п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду передана на розгляд судді Мазай Н.В., за розпорядженням керівника апарату "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" з підстав того, що головуюча суддя ОСОБА_6 29.04.2020 звільнена з посади судді Монастирищенського районного суду Черкаської області за її заявою про відставку.

22.05.2020 ухвалою суду прийнято справу до свого провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду 02.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю та просила його задоволити з підстав визначених у позовній заяві. Крім цього, пояснила, що з огляду на відповіді, які отримані від нотаріусів та міської ради рішення про реєстрацію оспорюваного договору не приймалося і він нотаріально не був посвідчений.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову. Підтримала поданий відзив та просила відмовити в задоволенні позову повністю. Додатково пояснила, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні 06.04.2021 позов підтримав повністю, просить його задоволити з підстав зазначених в позовній заяві. В судове засідання 18.05.2021 не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує повністю, наполягає на них та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась. Про дату час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представництво своїх інтересів довірила представнику адвокату -Панасюк Н.А.

Треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович в судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 17.10.2012 було укладено договір про встановлення права користуватися земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), згідно якого ОСОБА_5 передала в користування ОСОБА_4 дві земельні ділянки, площею 2,5216 га, кадастровий номер 030000227, інша - площею 2,522 га без кадастрового номера на строк 49 років (далі Договір) (т. 1 а.с.18-19).

Передача емфітевтичного права відбувається за 37306 гривень 00 коп., які емфітевт сплачує на користь власника земельної ділянки за весь строк користування земельною ділянкою ( п.6 Договору).

Доказів не отримання ОСОБА_5 вказаної суми коштів за користування земельними ділянками суду не надано.

Відповідно до п. 24 Договору даний договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За даними відповіді приватного нотаріуса Романовського Б.П. за № 7-01-16 від 22.03.2019, ним 17.10.2012між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ніяких договорів не посвідчувалось ( т. 1 а.с. 24).

Так інших доказів нотаріального посвідчення договору у встановленому законом порядку суду не надано.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого повторно 11.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області (т. 1 а.с.10).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 106416746 та № 106421467 від 06.12.2017 власником земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0227, :03:001:0226 є ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 22ц/793/2074/17, виданий 17.10.2017, видавник: Апеляційний суд Черкаської області (т. 1 а.с.13-14).

Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, які сформовані відділом у Монастирищенському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області 17.08.2017 нормативна грошова оцінка земельних ділянок кадастрові номери :03:001:0226 та :03:001:0227 площею 2,5216 га кожна складає по 98185 грн. (т. 1 а.с.21, 22).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-017 виданого 06.04.2017 - на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0227, площею 2,5216 га встановлено земельний сервітут строком на 49 років Державну реєстрацію якого здійснив виконавчий комітет Монастирищенської міської ради 06.02.2017 (т. 1 а.с.15).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-017 виданого 06.04.2017 - на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0226, площею 2,5216 га встановлено земельний сервітут строком на 49 років, Державну реєстрацію якого провів виконавчий комітет Монастирищенської міської ради 06.02.2017 (т. 1 а.с.16).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину, а тому вона є належним позивачем у справі ( т. 1 а.с. 68-119).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно з частиною першою та шостою статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу. За домовленістю сторін договори про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови можуть бути посвідчені нотаріально.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і для земельних ділянок державної або комунальної власності не може перевищувати 50 років (частина перша статті 408 ЦК України).

Вказана норма кореспондується з приписами частини четвертої статті 102-1 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину), яка обмежувала строк користування лише земельною ділянкою державної або комунальної власності.

При цьому жодних обмежень строку користування земельною ділянкою приватної власності для сільськогосподарських потреб закон на час укладання між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 договору про встановлення емфітевзису не передбачав.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частини першої статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Право емфітевзису частиною першою статті 395 ЦК України віднесено до речового права на чуже майно. Це означає, що для його виникнення потрібно не лише укласти відповідний договір, а й зареєструвати це право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Саме з моменту такої реєстрації власник земельної ділянки вважатиметься таким, що передав право емфітевзису емфітевтові, а емфітевт - його набув.

Встановлено, що в силу закону договір емфітевзису обов`язковому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Але пунктом 24 оспорюваного Договору про встановлення емфітевзису встановлено, що даний договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Таким чином, сторони пов`язали нотаріальне посвідчення укладеного Договору виключно з подальшою реалізацією права виникнення емфітевтичного права у Емфітевта, визначивши його значення при вирішенні питання про можливість реєстрації уповноваженим державним реєстратором у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ОСОБА_4 .

Належних та допустимих доказів нотаріального посвідчення Договору суду не надано.

Разом із тим встановлено, що право користування спірними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ОСОБА_4 (емфітевт) зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 лютого 2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Монастирищенської міської ради.

Дії вказаного державного реєстратора з приводу реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права користування ОСОБА_4 земельними ділянками на підставі оспорюваного договору про встановлення емфітевзису в судовому порядку не оскаржувались, запис у реєстрі щодо наявності у відповідача такого права не скасовано.

Отже, у відповідності до приписів статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 06 лютого 2017 року у ОСОБА_4 згідно Договору про встановлення емфітевзису від 17 жовтня 2012 року виникло право користування спірними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), що належали на праві приватної власності ОСОБА_5 .

На цей час законні підстави для визнання договору недійсним у відповідності до частини першої статті 215 ЦК України.

Зазначена судом позиція узгоджується з позицією, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 310/7200/18-ц у спорі з подібними правовідносинами.

Крім зазначеного вище, як на підстави своїх позовних вимог в частині визнання договору недійсним позивачка посилається на відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_5 на укладення оспорюваного Договору.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У частині першій статті 215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_5 при укладенні спірного договору, правові підстави для визнання недійсним договору з цих підстав відсутні.

Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії ОСОБА_5 при укладанні спірного договору суперечили її волевиявленню, оскільки відсутність в оспорюваному Договорі паспортних даних ОСОБА_5 не може свідчити про відсутність її волевиявлення на укладення Договору.

Не надано позивачем доказів і того, що ОСОБА_5 в силу певних існуючих обставин не мала можливості прибути в м. Київ для підписання Договору, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Надана позивачем довідка виконавчого комітету Жовтневої сільської ради № 321 від 11.10.2013 за змістом якої ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно до дня смерті постійно проживала в АДРЕСА_1 (а.с.12), зазначених вище обставин не спростовує.

Суд вважає, що обстоюючи свою позицію в судовому засіданні позивач фактично посилалася на докази доведеності неправомірної державної реєстрації права відповідача користування земельними ділянками за договором про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) (лист № 79/01-16 від 29.03.2019 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу ГТУ юстиції у Київській області Кушнір Н.Б., лист № 7-01-16 від 22.03.2019 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ГТУ юстиції у м. Києві Романовського Богдана Петровича, лист № 274 від 03.06.2019 за підписом міського голови Тищенко О.М.), однак вимоги про скасування державної реєстрації вказаного права до суду не пред`являла, а відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Судове рішення про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) не є самостійною підставою скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки позивачу, а відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Отже, зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу позивача відповідає позовна вимога про скасування державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Крім цього, зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку.

У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Аналогічний висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97).

Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для скасування державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та повернення земельної ділянки власнику.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

З приводу посилання відповідача на застосування пропуску строку звернення з позовом до суду як підставу для відмови в задоволенні позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене.

У випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, перебіг позовної давності обчислюється з моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18.

Оскільки, судом встановлено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою в задоволенні позову відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 315, 319, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович про визнання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсним відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області 04.03.1998, проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_3 .

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області, адреса: вул Соборна, 117 м Монастирище Черкаської області.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович, адреса : вул Передова, 7 -А м Київ, 03131.

Повний текст рішення складено 26 травня 2021 року.

Суддя Н. В. Мазай