ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/94/21 Номер провадження 22-ц/814/1075/21Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2021 року, ухвалене суддею Олефір А.О., повний текст рішення складено 22 лютого 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 24 березня 2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 не виконує. Станом на 31 жовтня 2020 року його заборгованість перед банком складає 17 019,04 грн., з яких: 992,63 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15 278,08 грн. заборгованість за відсотками; 748,33 грн. нарахована пеня. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд визначив, що до стягнення підлягає заборгованість в сумі 16 450,53 грн., яка складається з наступного: 992,63 грн. заборгованість за кредитом, 15 278,08 грн. заборгованість про процентам за користування кредитом, 179,82 грн. - заборгованість за пенею. АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 16 450,53 грн. та судові витрати у сумі 2 102,00 грн.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 06 січня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 24 березня 2010 року заборгованість за тілом кредиту в сумі 992,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 126,75 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в разі укладення кредитного договору розмір відсотків, неустойки (пені), яка підлягає стягненню у разі порушення боржником зобов`язання, повинні бути встановлений законом або визначені у договорі за погодженням сторін. У заяві позичальника від 24 березня 2010 року, яка підписана сторонами, відсутні умови, які визначають розмір відсотків та неустойки (пені), що підлягають стягненню у разі порушення боржником зобов`язання. До позовної заяви представником позивача додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» до договору SAMDN3144 підписану 11.11.2011 року. Разом з тим, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 24 березня 2010 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що підписана відповідачем довідка про умови кредитування не є належним доказом стосовно кредитних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем за кредитним договором б/н від 24 березня 2010 року. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що підписуючи заяву-анкету, відповідач ознайомився та розумів, а також погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, які додано до позовної заяви. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, неустойкою (пенею) до задоволення не підлягають. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, які у добровільному порядку не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 992,63 грн. підлягають задоволенню. При цьому врахована правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приват Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Згідно виписки про рух коштів відповідач активно користувався кредитним лімітом, а главою 71 ЦК України не передбачено надання безоплатного кредиту фінансовою установою банком. Вважає, що є доведеним факт укладення між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Також звертає увагу, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем надана копія заяви від 24.03.2010 року, в якій зазначені персональні дані, адреса проживання та інша інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація заповнена особисто, також з копії заяви чітко вбачається що ОСОБА_1 висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що він ознайомлений та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, згідно довідки, підписаної особисто ОСОБА_1 , сторонами кредитного договору погоджено відсоткову ставку та розмір пені за порушення умов зобов`язання, тобто, вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився з невідомих причин, будучи належним чином повідомлений про місце, день і час розгляду справи, про що свідчить відповідне оголошення, розміщене на сайті судової влади. Згідно ст. 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану цивільну справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 24 березня 2010 року ОСОБА_1 підписав заяву. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився і згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 16, 18-41).

До позовної заяви банком додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» по договору SAMDN3144, підписану 11.11.2011 року(а.с. 17).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 24 березня 2010 року станом на 31 жовтня 2020 року складає 17 019,04 грн., з яких: 992,63 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15278,08 грн. заборгованість за відсотками; 748,33 грн. нарахована пеня (а.с. 5-10).

Суд першої інстанції встановив, що в разі укладення кредитного договору розмір відсотків, неустойки (пені), яка підлягає стягненню у разі порушення боржником зобов`язання повинні бути встановлений законом або визначені у договорі за погодженням сторін, як випливає із вимог чинного законодавства.

У заяві позичальника від 24 березня 2010 року, яка підписана сторонами, відсутні умови, які визначають розмір відсотків та неустойки (пені), що підлягають стягненню у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд першої інстанції звернув увагу, що до позовної заяви представником позивача додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» до договору SAMDN3144, підписану 11.11.2011 року, але АТ КБ «Приват Банк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 24 березня 2010 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що підписана відповідачем довідка про умови кредитування не є належним доказом стосовно кредитних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем за кредитним договором б/н від 24 березня 2010 року.

Крім цього, суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів того, що підписуючи заяву-анкету, відповідач ознайомився та розумів, а також погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, які додано до позовної заяви.

За таких обставин та без наданих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві умов, які визначають розмір відсотків та неустойки (пені) у разі порушення боржником зобов`язання, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору б/н, укладеного між сторонами 24 березня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків та неустойки (пені), які підлягають стягненню у разі порушення боржником зобов`язання.

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, неустойкою (пенею) до задоволення не підлягають.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 992,63 грн. підлягають задоволенню.

При цьому врахована правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що 24.03.2010 року ОСОБА_2 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк».

З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідача перед банком станом на 31.10.2020 року становить 16 450,53 грн., який складається із: 992,63 грн. - заборгованість за кредитом, 15 278,08 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 179,82грн. заборгованість за пенею.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приват-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останнім проставлено підпис під вказаними анкетними персональними даними.

Разом з тим, вказана Анкета-заява будь-яких відміток про тип картки (кредитної, накопичувальної, депозитної тощо), розмір кредитного ліміту, відсоткової ставки не містить.

При пред`явленні позову, банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, строків сплати заборгованості, неустойки.

Разом з цим, використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в Анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Крім того, до позовної заяви позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду по договору SAMDN3144, ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , яка підписана 11.11.2011 року (а.с.17), в той час коли Анкета-заява підписана 24.03.2010 року (а.с. 16), а кредитна картка ОСОБА_1 відкрита 11.11.2010 року (а.с. 14,15).

За таких обставин та без наданих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та довідка про умови кредитування не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував усі докази у справі та дійшов правильного висновку, що факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у частині сплати відсотків та пені є недоведеним, оскільки підписана відповідачем Анкета-заява не містить даних про розмір кредитного ліміту, вид карти, яку б він бажав оформити, розмір базової відсоткової ставки та відповідальності за порушення умов договору.

Доводи апеляційної скарги щодо підтвердження факту користування ОСОБА_1 кредитною карткою, наявною в матеріалах справи, що підтверджується, як вважає позивач, випискою по рахунку, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно даної виписки ОСОБА_1 фактично не користувався кредитною карткою. Так, згідно матеріалів справи, старт карткового рахунку розпочато 11.11.2010 року, останній платіж по картці здійснено 16.11.2010 року, а видача готівкових коштів 19.11.2010 року.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов