Справа № 505/2790/21
Провадження № 2/505/1765/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2021 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Івінського О.О.

секретаря судового засідання Черчел Ю.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 , 20.08.2021 звернулась до суду із позовом до Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області та просила визнати за нею, право користування жилим приміщенням, а саме житловою квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що з початку 1985 року спільно проживала та знаходиться в фактичних шлюбних відносинах, а з 05.11.2015 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від спільних відносин народилася донька ОСОБА_3 . 13 грудня 1995 року її чоловік ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Котовської міської Ради народних депутатів отримав на своє ім`я Ордер на житлове приміщення №410 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 27,2 в.м. у двокімнатній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному ордері у якості члена сім`ї була зазначена їх спільна донька ОСОБА_4 , якій на той момент було десять років, а позивачка не була зазначена, так як не була зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , а проживали лише в цивільному шлюбі. З 15 грудня 1995 року та до часу смерті наймача, її чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вони постійно проживали разом у двокімнатній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як члени однієї сім`ї, спільно вели родинне домашнє господарство, спільно сплачували за комунальні послуги, а після смерті чоловіка, позивачка продовжує проживати та користуватися даною квартирою. Відтак, ОСОБА_1 вважає, що набула та має право користуватися зазначеним житловим приміщенням.

Позивачка та її представник адвокат Кузьонний О.І. у підготовче судове засідання не з`явились надали заяву в якій просили розгляд справи проводити без їх часті, на позовних вимогах наполягали.

Представник Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає та просив розглядати справу без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13.12.1995 отримав ордер на житлову квартиру від виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів, на склад сім`ї з двох осіб: себе - ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_4 . Після отримання ордера ОСОБА_2 разом з дружиною та донькою вселився в зазначену квартиру у встановленому законом порядку, та зареєструвався, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 від 23.08.1943 виданого Котовським МРВ УМВС України в Одеській області.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 05.11.2015, ОСОБА_2 05 листопада 2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було зроблено відповідний актовий запис № 365 від 05.11.2015.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася донька, ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданою завідуючим відділом записів актового стану 23.08.1986, актовий запис №489.

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 03.03.2007, актовий запис №38, підтверджується, що ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 76 років помер у м. Подільську Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданою 11.02.2020 Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис №128.

Довідкою ПП «Курінь-2» підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, у вказаній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , довідкою ПП «Курінь-2» підтверджено, що заборгованості по квартплаті немає, довідкою КВЕП «ПОДІЛЬСЬКВОДОКАНАЛ» підтверджується про відсутність заборгованості за водопостачання, довідкою КВЕП «ПОДІЛЬСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» підтверджено відсутність заборгованості за опалення, а довідкою Подільського підрозділу ООЕК підтверджено відсутність заборгованості за спожиту електроенергію.

Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб,якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне господарство.

Відповідно до Рішенням Конституційного Суду України (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 3 червня 1999 року (справа № 1-8/99), Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги.

Ст.65 ЖК УСРС передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 61 ЖК УРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного ї громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством (установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і прибудинкової території затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР.

Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР).

Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК УРСР).

Відповідно до ст.106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

За таких обставин у суду не виникає сумніву стосовно обґрунтованості позовних вимог та необхідності задоволення позову.

Згідно вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно вимог ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право користування жилим приміщенням, а саме житловою квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.