КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 752/10323/20

провадження № 22-ц/824/7899/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу голови правління - генерального директора Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Новицького Дмитра Юрійовича

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року у складі судді Шевченко Т.М.

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року директор департаменту претензійно-позовної роботи ПрАТ «АК «Київводоканал» - Левківська О.П . звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 7 259,85 грн; 3% річних у розмірі 556,72 грн; інфляційні втрати у сумі 1 524,15 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 01 липня 2016 року між ПАТ «АК «Київводоканал», правонаступником якого є ПрАТ «АК «Київводоканал», та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем у порушення умов укладеного між сторонами договору, повну та своєчасну оплату спожитих у період з 01 липня 2016 року по 31 березня 2020 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 7 259,85 грн.

Окрім того, позивач уважав за необхідне стягнути з відповідача на свою користь 556,72 грн - 3% річних та 1 524,15 грн - інфляційних втрат.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 06 квітня 2021 року ПрАТ «АК «Київводоканал» в особі голови правління - генерального директора Новицького Д.Ю. звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення у період з 01 липня 2016 року по 31 березня 2020 рік проводилися позивачем за показниками засобів обліку води, встановленими у квартирі відповідача, у ті розрахункові періоди, за які ОСОБА_1 передавав показання лічильників.

Стверджував, що товариством у липні 2019 року проведено коригування та зменшено суму заборгованості на 3 065,81 грн, з огляду на що, висновки суду про відсутність нарахувань ПрАТ «АК «Київводоканал» за показниками приладів обліку, не відповідають матеріалам справи та призвели до неправильного вирішення спору.

29 квітня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження дійсного обсягу спожитої відповідачем холодної води, за який він не розрахувався з ПрАТ «АК «Київводоканал».

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

01 липня 2016 року між ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», правонаступником якого є ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем, та ОСОБА_1 , як споживачем, укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) № 0975731 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого виконавець зобов?язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов?язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором.

У квартирі АДРЕСА_1 , встановлено два засоби обліку холодного водопостачання: № 02221864 та № 5588200 (п. 1.3 Договору).

Згідно п. 2.2 Договору, плата за надані послуги за наявності засобів обліку води справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року.

Показання квартирних (розподільних) засобів обліку, знімаються споживачем щомісячно та передаються виконавцю не пізніше останнього дня звітного місяця (засобами телефонного та електронного зв?язку, через платіжне повідомлення, особисто та в інший спосіб) для проведення нарахувань за спожиті послуги.

За змістом положень розділу Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. За наявності в квартирі засобів обліку води справляння плати за нормативами споживання не допускається, крім випадків, передбачених п. 15 Правил та іншим чинними нормативними актами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення оспорюваних правовідносин (далі - Закон), законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

У статті 19 Закону передбачено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до пункту 1 частини першої, пункту 5 частини третьої статті 20 Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 9 Закону України «Про житлово-комунальних послуг» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону споживач має право,зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч. 3 ст. 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки,встановлені договором або законом. Таким чином споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги,якщо вони фактично користувалися ними.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, законодавством покладено обов`язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників).

Із зазначених положень випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Відповідно до п. 10 Правил, оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правила). Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у справі містяться копії актів приймання на абонентський облік засобів обліку води, встановлених у квартирі АДРЕСА_1 , підписаних споживачем ОСОБА_1 та представником ПрАТ «АК «Київводоканал», датовані 14 грудня 2017 року, 04 травня 2018 року, 03 вересня 2018 року, 29 березня 2019 року, 08 квітня 2019 року (а.с. 36-37).

Також у справі наявні копії свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-4/6014 та № 24-1-4/6016 - лічильників води № 02221864 та №5588200 відповідно (а.с. 38).

Отже, вказані обставини свідчать про те, що у квартирі відповідача у передбачений законом спосіб встановлено лічильники води, що вказує на те, що нарахування оплати за постачання та водовідведення води має нараховуватись з урахуванням показів таких лічильників.

Разом з тим, зі змісту листа ПрАТ «АК «Київводоканал» від 16 грудня 2019 року вбачається, що останнім формувались повідомлення про сплату за спожиті послуги по квартирі АДРЕСА_1 , виходячи з розрахунку норм споживання на кількість зареєстрованих осіб та середніх показників.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що вказаний порядок формування повідомлень про сплату за спожиті послуги по квартирі АДРЕСА_1 , суперечить положенням п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем невірно нараховувалась плата за споживання холодної води без урахування показів лічильника, встановленого в квартирі АДРЕСА_1 .

З розрахунку, наданого позивачем неможливо встановити в якому порядку нараховувалась плата за відведення холодної води.

Доводи апелянта, що нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення у період з 01 липня 2016 року по 31 березня 2020 рік проводилися позивачем за показниками засобів обліку води, встановленими у квартирі відповідача, у ті розрахункові періоди, за які ОСОБА_1 передавав показання лічильників, не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, та не спростовують висновків суду першої інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанцій щодо їх оцінки.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу голови правління - генерального директора Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Новицького Дмитра Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик