ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/3943/17
Номер провадження: 22-ц/819/1168/21
Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Кузнєцової О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Под`ячевої І.Д., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У жовтні 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого посилалися на те, що 19 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 1400 грн у вигляді встановленого Банком кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач, в свою чергу, умови договору в строк, встановлений договором не виконує внаслідок чого станом на 26 вересня 2017 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 41478,95 грн. Посилаючись на наведене, просили стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку зазначену заборгованість та судові витрати.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 березня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Так, 13.01.2015 року відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості, що є перериванням строку позовної давності, а Банк звернувся до суду в 2017 році, тобто в межах визначеного законом строку.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційні скарги від учасників справи не надходило.

Встановлені судом обставини справи

19 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір шляхом заповнення клієнтом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Протягом 2013 квітня 2014 року ОСОБА_1 користувалась кредитною карткою. Повернення отриманих за кредитною карткою коштів здійснювалось протягом періоду з 16 грудня 2013 року по 13 січня 2015 року в добровільному порядку.

Останнє зняття кредитних коштів відбулось 26 квітня 2014 року у розмірі 1215,92 грн. що сторонами також не оспорюється.

Останнє погашення кредиту відбулось 13 січня 2015 року, що також сторонами не оспорюється.

За період з 19.11.2013р. по 26.04.2014 року було отримано кредитних коштів на суму 1365,05 грн.

Згідно наданого Банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_3 станом на 26.09.2017 року становить 41478,95 грн та складається з: 1365,05 грн заборгованість за кредитом; 33962,52 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3700 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1951,38 грн - штраф (процентна складова).

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, «що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону».

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Рішення суду першої інстанції не містить висновків по суті спору щодо позовних вимог про стягнення процентів, пені та штрафів, заявлених позивачем з посиланням на Умови і правила надання банківських послуг. Проте за встановлених апеляційним судом обставин справи та враховуючи, що у заяві позичальника процентна ставка та умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання не зазначені, в задоволенні позовних вимог в цій частині суду першої інстанції належало відмовити за безпідставністю. При цьому колегія суддів не погоджується з посиланням суду першої інстанції на ту обставину, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитного договору, які викладені у довідці та визнала цю обставину у судовому засіданні, оскільки така довідка відсутня в матеріалах справи, а відповідачка в своїх заявах та поясненнях, наданих суду першої інстанції послідовно свідчила, що з Умовами та Правилами надання кредитних послуг не ознайомлювалася та їх не підписувала.

Разом з цим, встановивши, що надані позивачем Умови та Правила, які не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, а підписана позичальником анкета-заява не містить строку повернення кредиту (користування ним), колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням положень частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, в такому випадку банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника повернути фактично отриману суму кредитних коштів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 1 365, 05 грн.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Каховського міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню, необхідно відповідно провести і розподіл судових витрат.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 41478,95 грн, задоволено позов в сумі 1 365, 05 грн, що складає 3,3%, а тому на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 132 грн (1600 +2400) х 3,3% =132)

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 березня 2021 рокускасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за договором №б/н від 19 листопада 2013 року в сумі 1 365, 05 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 123 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова