Постанова

Іменем України

09 червня 2021 року

м. Київ

справа № 308/10075/16-ц

провадження № 61-5883св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ужгородська міська рада,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Куштана Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Позов мотивовано тим, що 13 серпня 2004 року у відповідності до договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачка разом із ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 набула право спільної часткової власності на житловий будинок із надвірними спорудами та огорожею площею 248 кв.м в АДРЕСА_1 . За наслідками проведеної реконструкції, 27 лютого 2009 року на ім`я співвласників було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - навчальний центр після реконструкції з надбудовою загальною площею

341 кв.м., згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №24 від 28 січня 2009 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2014 року було виділено в натурі ОСОБА_1 1/3 частину будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 , виділено в натурі ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 2/3 частини будинковолодіння розташованого за адресою

АДРЕСА_1 . Приміщення цокольного поверху (20,5 кв.м) залишено у спільному користуванні співвласників. Проведення будівельних робіт щодо реалізації розподілу майна, а саме: влаштування сходової клітини з цокольного на перший поверх, закладання дверних та віконних прорізів покладено солідарно на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не виконавши вищевказане рішення в частині проведення будівельних робіт щодо реалізації розподілу майна, одразу звернулися до державного реєстратора Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській з метою реєстрації за собою на підставі рішення суду права власності на 2/3 частини будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 . 24 червня 2014 року відповідно до заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , державним реєстратором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23428070 на об`єкт: 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 кв.м, а також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:14007576 від 24 червня 2014 року.

Позивачка вважала, що свідоцтво про право власності видане відповідачам підлягає визнанню недійсним, оскільки воно отримане з порушенням умов визначених рішенням суду про поділ майна. Водночас, незаконним є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки під час проведення державної реєстрації не було перевірено виконання відповідачами рішення суду про поділ майна, а також відповідність поданих документів вимогам чинного законодавства.

ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23428070 від 24 червня

2014 року, відповідно до якого, об`єкт нерухомого майна: 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 кв.м належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області про державну реєстрацію прав і обтяжень від 24 червня 2014 року, індексний номер:14007576.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23428070 від 24 червня 2014 року, відповідно до якого, об`єкт нерухомого майна: 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 кв.м належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області про державну реєстрацію прав і обтяжень від 24 червня 2014 року, індексний номер:14007576.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 102,42 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що реального розподілу будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 не відбулося, новостворені об`єкти нерухомого майна фактично утворені не були, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не провели будівельні роботи: влаштування сходової клітини з цокольного на перший поверх, закладення дверних та віконних прорізів; під час проведення державної реєстрації не було перевірено виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення суду про виділ майна, а тому наявні підстави для визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23428070 від 24 червня 2014 року, та рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області про державну реєстрацію права власності та внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

22 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ужгородської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора - залишено без задоволення.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

16 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, власником об`єкту нерухомого майна щодо якого наявний спір, є ОСОБА_5 , якого суд до участі у справі не залучав і фактично вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

25 березня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року та залишити в силі заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

16 жовтня 2018 року.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

13 липня 2020 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу відхилити, а постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

10 червня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

У справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що

13 серпня 2004 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна

ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право спільної часткової власності на житловий будинок із надвірними спорудами та огорожею площею 248 кв.м в АДРЕСА_1 .

За наслідками проведеної реконструкції, 27 лютого 2009 року на ім`я вказаних співвласників було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - навчальний центр після реконструкції з надбудовою загальною площею

341 кв.м., згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №24 від 28 січня 2009 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2014 року, що набуло законної сили 14 травня 2014 року, у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третьої особи: виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про виділ частки в спільній власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третьої особи: виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про виділ часки у спільній частковій власності, а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про виділ частки у спільній частковій власності, та про розподіл частки у спільній власності на нерухоме майно в АДРЕСА_1 загальною площею 341 кв.м, виділення в натурі та визнання права власності ОСОБА_7 на 1/341 частини у спільній частковій власності, ОСОБА_3 - на 1/341 частини у спільній частковій власності, ОСОБА_2 - на 1/341 частини у спільній частковій власності, було вирішено, зокрема: виділено в натурі ОСОБА_1 1/3 частину будинковолодіння розташованого за адресою

АДРЕСА_1 , а саме: сходи (6,4 кв.м), чотири приміщення

(1,6 кв.м), (6,2 кв.м), (11,0 кв.м) та (17,1 кв.м) - цокольного поверху будівлі, приймальню (20,0 кв.м), кабінет (18,5 кв.м), вбиральню (2,7 кв.м), кабінет

(12,9 кв.м), коридор (10,2 кв.м) - першого поверху, що разом становить

106,6 кв.м; виділено в натурі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2/3 частини будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 , а саме: кабінет (13,9 кв.м), сходи (10,3 ев.м) - першого поверху, коридор (12,2 кв.м), чотири кабінети (15,2 кв.м), (18,0 кв.м), (21,3 кв.м), (9,1 кв.м), вбиральню

(2,0 кв.м), підсобку (3,7 кв.м) - другого поверху, сходи (10,1 кв.м), два приміщення (75,9 кв.м), (8,5 кв.м), котельню (4,8 кв.м) сходи (9,7 кв.м) - третього поверху, що разом становить 214,7 кв.м, визнавши за ними право спільної, часткової власності на вказані приміщення в рівних частках по 1/2 кожній. Приміщення цокольного поверху (20,5 кв.м) залишено у спільному користуванні співвласників. Проведення будівельних робіт щодо реалізації розподілу майна, а саме: влаштування сходової клітини з цокольного на перший поверх, закладання дверних та віконних прорізів покладено солідарно на ОСОБА_2 та

ОСОБА_3

24 червня 2014 року відповідно до заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , державним реєстратором відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23428070 на об`єкт: 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 кв.м, а також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:14007576 від 24 червня 2014 року.

На підставі вказаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державним реєстратором було внесено два записи про право власності до державного реєстру прав на нерухоме майно: 1) запис про право власності №6121026 від 24 червня 2014 р. (форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; розмір частки: Ѕ; власник: ОСОБА_3 ); 2) запис про право власності №6121042 від 24 червня 2014 року (форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; розмір частки: Ѕ; власник:

ОСОБА_2 ).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 12 листопада 2014 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О. В., 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 кв.м набув у приватну власність ОСОБА_4 та здійснено за ним державну реєстрацію права власності.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 03 квітня 2018 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі- Торжаш В. Л. 2/3 частини будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 кв.м набув у приватну власність

ОСОБА_5 та здійснено за ним державну реєстрацію права власності.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним у касаційних скаргах, Верховний Суд виходить із такого.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У справі, що переглядається, позовні вимоги пред?явлено до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Ужгородської міської ради, проте, як встановлено апеляційним судом під час розгляду справи в апеляційному порядку, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 03 квітня 2018 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі- Торжаш В. Л. 2/3 частини будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 кв.м набув у приватну власність

ОСОБА_5 та здійснено за ним державну реєстрацію права власності.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача..

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення по справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір зазначених обставин не врахував та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки на момент ухвалення судом першої інстанції судового рішення власником об`єкту нерухомого майна щодо якого наявний спір, є ОСОБА_5 , якого суд до участі у справі не залучав і фактично вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки. Суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі осіб та змінювати процесуальне положення сторін.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги

без задоволення, розподіл судових витрат пов?язаних з переглядом справи в суді касаційної інстанції, відповідно до правил статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун