Провадження № 2/752/298/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 квітня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Шрамко А.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у місті Києві в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні,

встановив:

28.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні до ОСОБА_3

29.09.2017 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Шумко А.В. постановлено ухвалу про залишення позову без руху.

19.10.2017 року в.о. керівника апарату суду Гончаровим І.М. видано розпорядження № 464 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя № 3231/0/15-17 від 10.10.2017 року про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва.

За даними протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2017 року, справу № 752/19854/17 передано до провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г.

03.11.2017 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

17.01.2019 року у судовому засіданні до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідачки залучено ОСОБА_4

18.02.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що з 01.12.2009 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області розірвано 22.06.2017 року.

За час спільного проживання ними, як подружжям за спільні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 16-1250/К845, укладеним 16.12.2010 року між ОСОБА_3 та АТ Холдинговою компанією «Київміськбуд».

Крім того, йому стало відомо, що відповідачка під час перебування у шлюбі, без його згоди за спільні кошти подружжя у розмірі 630 630, 00 грн. оплатила сто відсотків вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності її дочці від першого шлюбу ОСОБА_4 , що підтверджується доданими до позову квитанціями на ім`я відповідачки.

В добровільному порядку поділити спільне майно ОСОБА_3 відмовилася, з огляду на що просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : квартиру АДРЕСА_1 та грошові кошти, використані на оплату майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 в сумі 630 630, 00 грн.; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію Ѕ частини грошових коштів використаних на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 у розмірі 315 315, 00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

18.06.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідачка ОСОБА_3 заперечувала проти позову з тих підстав, що спір щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 відсутній, оскільки вона не заперечує цього факту. У зазначеній квартирі не проживають ні вона, ні позивач, однак останній не несе витрат на утримання квартири, всі рахунки вона сплачує самостійно, однак перешкод позивачеві у користуванні квартирою не чинить. Крім того, зазначила, що квартира придбавалася для їх спільної з позивачем неповнолітньої дочки. Щодо компенсації Ѕ частини грошових коштів використаних на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 заперечувала, оскільки зазначена квартира належить на праві приватної власності її дочці ОСОБА_4 , придбана за її власні кошти, оскільки остання працевлаштована та має офіційний дохід, а вона здійснювала платежі при купівлі квартири від власного імені лише, як представник дочки, про що свідчить видана та нотаріально посвідчена 03.12.2012 року на її ім`я ОСОБА_4 довіреність. Просила закрити провадження у справі щодо вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину зазначеної квартири та відмовити у задоволенні вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошових коштів, використаних на оплату майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 в сумі 630 630, 00 грн. та грошову компенсацію Ѕ частини зазначених грошових коштів на користь ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 21.04.2021 року позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали заявлені вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просили позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні відсутня, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду письмові пояснення, відповідно до змісту яких заперечувала щодо позовних вимог, оскільки квартира АДРЕСА_2 є її приватною власністю та придбана за її особисті кошти, оскільки вона працевлаштована та має офіційний дохід. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку позивача та його представника, врахувавши заяви по суті справи, подані іншими учасниками справи та додані на їх підтвердженні докази, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.12.2009 року (а.с. 5).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.06.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 6-7).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що за час спільного проживання з ОСОБА_3 , як подружжя ними за спільні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1 та оплачено сто відсотків вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 у розмірі 630 630, 00 грн. Оскільки добровільно поділити зазначене майно в рівних частках відповідачка не погодилася, змушений звернутися до суду за захистом свого права.

За правилами ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором;

Так, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 з 09.08.2010 року, що підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 16-1250/К 845 від 16.12.2010 року, довідкою від 12.01.2011 року до договору купівлі-продажу майнових прав № 16-1250/К 845 від 16.12.2010 року, довідкою від 01.04.2011 року до договору купівлі-продажу майнових прав № 16-1250/К 845 від 16.12.2010 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 93953190 від 08.08.2017 року (а.с. 7-10, 11, 12, 13, 14-15).

Зазначена квартира зареєстрована на праві приватної власності за відповідачкою під час перебування у шлюбі з позивачем, що визнано і самою ОСОБА_3 , а тому підлягає поділу у рівних частинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 3327/РН-К від 27.11.2012 року, актом прийому-передачі квартири інвестору від 11.07.2014 року, актом прийому-передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав № 3327/РН-К від 27.11.2012 року, додатковою угодою № 1 від 02.09.2013 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, довідкою від 03.04.2014 року (а.с. 16-17, 18, 19, 20, 21).

Однак, позивач ОСОБА_1 зазначає, що квартиру АДРЕСА_2 придбано за його спільні з ОСОБА_3 кошти, як подружжя. Крім того, колишня дружина не запитала його згоди та не повідомила, що витратить їх спільні кошти, як подружжя на придбання квартири для своєї дочки від першого шлюбу. З огляду на що, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь половину від витрачених коштів, а саме 315 315, 00 грн., оскільки загальна вартість квартири склала 630 630, 00 грн., що підтверджено доданими до позову квитанціями (а.с. 22, 23, 24, 25, 26, 27).

Як видно зі змісту досліджених судом квитанцій, а саме: № 1089753, № 1090660 від 27.11.2012 року, № 1533619 від 24.12.2012 року, № 1896330 від 21.01.2013 року, № 2489283 від 05.03.2013 року, № 2880853 від 01.04.2013 року, № 3852286, № 3852309 від 12.06.2013 року, № 3337449 від 07.05.2013 року, № 4868327 від 27.08.2013 року, № 7167050 від 18.02.2014 року, ОСОБА_3 на виконання вимог договору купівлі-продажу майнових прав № 3327/РН-К від 27.11.2012 року було внесено на рахунок ПАТ «ХК «Київміськбуд» відповідно 298 047, 00 грн., 13 000, 00 грн., 40 000, 00 грн., 40 000, 00 грн., 35 000, 00 грн., 35 000, 00 грн., 40 000, 00 грн., 40 000, 00 грн., 40 000, 00 грн., 39 930, 50 грн., 9 652, 50 грн., що в загальному становить 630 630, 00 грн.

Заперечуючи проти позову в частині щодо стягнення з неї на користь позивача 315 315, 00 грн., відповідачка зазначила, що внесла кошти на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав № 3327/РН-К від 27.11.2012 року за довіреністю, виданою ОСОБА_4 на її ім`я, однак вся сума коштів, що вносилася різними платежами, належали її дочці ОСОБА_4 на праві приватної власності, оскільки остання працевлаштована та має самостійний дохід.

На виконання ухвали суду від 16.10.2019 року, Звенигородським управлінням ГУ ДПС у Черкаській області надано інформацію щодо доходів ОСОБА_3 з 2006 року по 2017 рік включно та ОСОБА_4 з 2009 року на 2014 рік включно.

Так, ОСОБА_3 перебуває на обліку, як фізична особа-підприємець з 07.12.1995 року по 25.09.2007 року та з 04.12.2009 року по теперішній час за наступними видами діяльності: 47.72 (основний) роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; 47.82 роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах. Відповідно до поданої звітності, ОСОБА_3 має наступні доходи: 2006 рік - 53 000, 00 грн., 2007 рік - 7 500, 00 грн., 2010 рік - 82 500, 00 грн., 2011 рік - 65 000, 00 грн., 2012 рік - 140 200, 00 грн., 2013 рік - 137 235, 00 грн., 2014 рік - 154 745, 00 грн., 2015 рік - 186 405, 00 грн., 2016 рік - 276 740, 00 грн., 2017 рік - 232 930, 00 грн. (а.с.174-176, 178).

ОСОБА_4 за 2010 рік - 13 057, 55 грн., за 2011 рік - 48 033, 98 грн., за 2012 рік - 47 560, 59 грн., за 2013 рік - 50 044, 27 грн., за 2014 рік - 54 558, 15 грн. (а.с. 177).

Як видно зі змісту наданих суду даних про доходи ОСОБА_4 , остання не мала достатньої суми коштів для придбання квартири, яка належить їй на праві приватної власності. В той час, як її мати - відповідачка у справі ОСОБА_3 отримувала такий дохід, що був достатнім для придбання квартири АДРЕСА_2 . Крім того, надані позивачем квитанції свідчать про те, що оплату вартості зазначеної квартири у повному обсязі на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав № 3327/РН-К від 27.11.2012 року здійснювала саме відповідачка.

Зазначені події мали місце у період перебування позивача та відповідачки у зареєстрованому у шлюбі, а тому внесені ОСОБА_3 кошти у розмірі 630 630, 00 грн. на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав № 3327/РН-К від 27.11.2012 року, за правилами ч. 1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак підлягають поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні, підлягають задоволенню судом.

За правилами ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 8 000, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60,65,69,70,71 СК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні, задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : квартиру АДРЕСА_1 ; грошові кошти, використані на оплату майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 в сумі 630 630 (шістсот тридцять тисяч шістсот тридцять) гривень.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 (адреса проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошову компенсацію Ѕ частини грошових коштів використаних на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 у розмірі 315 315 (триста п`ятнадцять тисяч триста п`ятнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору сплачених при зверненні до суду з позовом 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк