СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17517/20

пр. № 2/759/1701/21

24 травня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О. .

за участю секретаря судових засідань Заставнюк О.О.

представника позивача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Київської міської ради (01044, м. Київ вул. Хрещатик,36), про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 85,0 кв. м, житловою площею 48,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 249 кв.м.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона починаючи з самого дитинства разом зі своїми батьками: матір`ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3 , а також бабусею ОСОБА_4 постійно проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , а з 23.08.1969 р. зареєстрована за вказаною адресою. Вказаний будинок належав рідній бабусі позивача ОСОБА_4 . На підставі договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою укладеного між Житловим управлінням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих та посвідченим третьою Київською державною нотаріальною конторою від 28.11.1951 р. № 28220. Крім того, відповідно до рішення народного суду Жовтневого району м.Києва від 10.07.1959 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві особистої власності належить по Ѕ частині будинку та вирішено виділити в конкретне користування земельну ділянку: ОСОБА_4 -249 кв.м. на ділянці будинку АДРЕСА_1 . 1/2 частина домоволодіння будинку АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_4 була похилого віку, тому фактично належну їй частину будинку будували батьки позивача. У зв`язку з цим ОСОБА_4 у 1956 році написала заповіт на ім`я доньки - ОСОБА_6 , яка була матір`ю позивача. Однак, у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 в 1977 році, ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я своєї доньки ОСОБА_7 - рідної тітки позивача. Після смерті ОСОБА_8 у 1978 р., ОСОБА_7 прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори та надавши заповіт. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Враховуючи той факт, що ОСОБА_7 нікому не заповіла прийняту нею Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 і не мала спадкоємців за законом згідно діючого на той час ЦК України, а тому зазначений об`єкт нерухомості на даний час не має власника. Звертає увагу, що до держави спадкове майно відповідно до ст. 555 ЦК УРСР не переходило. Крім того , згідно ст. 1277 ЦК України органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини до цього часу не зверталися із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Позивач не зверталась із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після померлої тітки - ОСОБА_7 , так як до даних спадкових правовідносин застосовувалися норми ЦК УРСР в редакції 1963 р., згідно яких не передбачалось спадкування за законом племінниками спадкодавця. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Постійно сплачує земельний податок за вказане домоволодіння, оплачує комунальні послуги. Добросовісно, безперервно більше десяти років та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт. На даний час права приватної власності на вказану Ѕ частину будинку, яка складається з частини квартири АДРЕСА_1 у позивача не має, тобто вона знаходиться у власності інших осіб, а отже є чужим нерухомим майном, яке в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.10.2020р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 02.03.2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Представник КМР в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі. Надав до суду відзив в якому зазначив, що у 1951 році ОСОБА_4 було надано дозвіл на право забудови земельної ділянки площею 497 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням народного Жовтневого суду м. Києва від 10.07.1959 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві власності належить по Ѕ частині будинку АДРЕСА_1 . Як вбачається з матеріалів справи Ѕ частина домоволодіння будинку АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_4 . Отже не можна погодитися з тим, що позивач добросовісно та правомірно заволодів майном на законних підставах, оскільки позивачу достеменно було відомо, що квартира належала ОСОБА_4 . Вказує, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

26.11.1951р. між Житловим управлінням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих в особі начальника житлового управління ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було укладено договір про право побудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою/а.с.19/.

Відповідно до п.3 вказаного договору на відведеній ділянці забудовник зобов`язується звести наступну будову: житловий одноповерховий кам`яний дім, жилою площею в 30,77 кв.м. з кількістю кімнат -2; сарай та вбиральню.

Відповідно до реєстраційного посвідчення Київського міського БТІ від 30.07.1965 р. № 17548 на підставі вищевказаного договору за ОСОБА_4 зареєстровано Ѕ частина домоволодіння АДРЕСА_1 /а.с.18/.

Відповідно до довідки ОСОБА_4 з 14.10.1955р. по день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.21-22/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла/а.с.20/.

Встановлено, що ОСОБА_4 є бабусею позивача ОСОБА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.08.2010р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування/а.с.23-25/.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.03.2011р. вищевказане рішення суду залишено без змін/а.с.26-27/.

Відповідно до ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

З огляду на дану норму закону для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо), володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених Законом строків.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 року в справі № 465/6560/15-ц(провадження №61-23753св18), правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивач знала, що власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 була бабуся позивача, а після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_7 - тітка позивача, а тому підстави для набуття права власності на вказану частину житлового будинку відповідно до статті 344 ЦК України відсутні.

Крім того слід зазначити, що ОСОБА_4 володіла Ѕ частиною домоволодіння, тоді як позивач просить визнати на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 85,0 кв. м, житловою площею 48,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, яка розташована на земельній ділянці площею 249 кв.м., що не відповідає реєстраційному посвідченню від 30.07.1965 р. за ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 29, 328, 335, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 76- 81, 259, 263-265, 268, 351, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко