ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2062/20
провадження № 2-др/753/37/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Бурбела А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи за його ОСОБА_2 позовом до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту, суд -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні цього суду знаходилась вказана справа.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою від 18 вересня 2020 року про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом вказаної цивільної справи в сумі 19 404 грн. 28 коп., які складаються із таких складових: 840 грн. 80 коп. - судовий збір, 18 000 грн. 00 коп. - витрати на правову домомогу, 563 грн. 48 коп. - послуги поштового зв"язку та траспортні послуги (а.с. 149).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторонив судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

Суд вважає, що неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце розгляду заяви, не перешкоджає її розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати заяву за відсутності сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали заяви, її доводи, зважаючи на наслідки розгляду справи по суті, з урахуванням положення ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, вважає, що вимоги заявника є таким, що не підстають задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту відмовлено (а.с. 144 - 147).

18 вересня 2020 року позивач подав до суду розрахунок витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом цивільної справи на загальну суму 19 404 грн. 28 коп., які складаються із таких складових: 840 грн. 80 коп. - судовий збір, 18 000 грн. 00 коп. - витрати на правову домомогу, 563 грн. 48 коп. - послуги поштового зв"язку та траспортні послуги (а.с. 149).(а.с. 149-156) із проханням вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача ; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року відмовлено, підстави для стягнення витрат, які він поніс в зв`язку з розглядом цивільної справи у відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Окрім того й водночас, суд вирішуючи заяву позивача, враховує положення частини 6 статті 142 ЦПК України, яке передбачає, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Тобто процесуальни законом чітко передбачені умови вирішення заяви про розподіл судових витрат, а саме, якщо закрито провадження у справі або залишено позовну без розгляду, прийнято рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Проте, у даному випадку заявнику у задоволенні позову відмовлено уцілому, відтак правових підстав для задоволення заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України немає.

Частиною дев`ятої статті 141 цього Кодексу передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).

Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі вищевикладеного та, керуючись ст.ст. 141, 142, 353 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи за його ОСОБА_2 позовом до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: