КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 367/8342/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3792/2021Головуючий у суді першої інстанції - Оладько С.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частин з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до повноліття дитини. Позбавити ОСОБА_1 батьківський прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 проживає окремо, не цікавиться долею сина, самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або іншої участі в житті сина. Батько жодного разу не з`являвся до навчального закладу, тому вся опіка та турбота, матеріальне забезпечення та щомісячна плата за освітні послуги навчального закладу учня лежить на відповідальності матері (а.с. 2-6).

Заочним рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 22.10.2019 позов ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.11.2018 і до повноліття дитини. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 107-113).

Ухвалою Ірпінського районного суду Київської області від 11.12.2021 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (а.с. 172-173).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині. Скасувати рішення в частині визначення дати стягнення аліментів та постановити нове, яким змінити дату стягнення аліментів на неповнолітнього сина з 16.11.2018 на 11.12.2020 .

Вказує, що він не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, оскільки у 2010 році ним було скоєно злочин та притягнуто до кримінальної відповідальності, тому фізично не міг повноцінно реалізувати свої батьківські обов`язки. Після звільнення у 2016 році, відновити повноцінні подружні стосунки з позивачем не вдалося. Матір позивача подала заяву до поліції про вчинення ОСОБА_1 крадіжки, і відповідач знову опинився за ґратами. Наразі у відповідача наявна непогашена судимість, однак він має намір ініціювати звернення до органу опіки та піклування та навчального закладу з проханням надати допомоги у відновленні стосунків з сином (177-183).

12.05.2021 представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому значиться, що рішення про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав є законним та виваженим, оскільки він впродовж тривалого часу не брав участі у вихованні сина, не виявляв бажання побачити дитину та поспілкуватись з ним, не цікавився успіхами сина в школі, станом його здоров`я, кажучи іншими словами - самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, що призвело до відповідного результату. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених доводів в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечувала проти апеляційної скарги та просила її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина, з дитиною не спілкується, життям дитини не цікавиться, при цьому також встановлено, що відповідачу не чиняться перешкоди у спілкуванні із дитиною.

Але погодитись із такими висновками в повному обсязі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у спільному проживанні ОСОБА_2 з ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження, згідно якого батьком дитини записаний відповідач (а.с.10).

Відповідач не проживає однією сім`єю із позивачем.

Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання Бучанської міської ради від 24.10.2018 та акту про встановлення факту проживання від 25.10.2018, ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

У акті від 25.10.2018 зазначено, що ОСОБА_3 проживає разом із своєю матір`ю по справі, за місцем проживання та для нього створені всі умови для проживання (а.с.12).

Відповідно до характеристики Ірпінського НВО «Освіта», матір постійно цікавиться успіхами дитини у навчанні, в той час як батько сина жодного разу не з`являвся в навчальному закладі (а.с.13).

Згідно витягу із ЄРДР від 26.10.2018, зареєстровано кримінальне провадження за № 0001535 від 02.05.2016 по факту викрадення відповідачем у позивача золотих виробів (а.с.15).

У акті від 28.01.2019 вказано, що позивач створила для свого сина всі належні умови для проживання, виховання та розвитку (а.с.46)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав доведеним факт ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач, у період зростання дитини, відбував покарання за вчинення кримінального злочину, а тому був позбавлений можливості приймати участь у моральному, духовному та психологічному розвитку свого сина. В той же час, орган опіки та піклування не сприяло відновленню спілкування батька з сином, посилаючись на наявність судимості, та відсутності чітких пояснень, під час телефонної бесіди, щодо відсутності батька у житті малолітнього сина.

Наразі, ОСОБА_1 має намір відновити спілкування зі своїм сином, тому бажає звернутися до органу опіки та піклування за допомогою у вирішенні цього питання.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, адже такі заходи допускаються лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях. У свою чергу висновки суду першої інстанції зроблені без належного встановлення фактичних обставин справи, зокрема судом першої інстанції не встановлено, які дії чи бездіяльність відповідача свідчать про ухилення ним від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, які фактичні обставини впливають на виконання батьком своїх обов`язків відносно дитини, з одночасним урахуванням поведінки обох батьків та їх ставлення до дитини, не встановлено, чи буде застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Неактивна участь батька в житті сина спричинена тривалим конфліктом між сторонами, проживанням відповідача на значній відстані від сина та неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні сина, незважаючи на конфліктні стосунки між сторонами. Після розірвання стосунків, ОСОБА_1 неодноразово намагався відновити відносини з ОСОБА_2 , такі дії виявилися марними, тому відповідач фактично позбавлений можливості спілкуватися із сином, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, яка має вкрай неприязні стосунки із відповідачем.

Фізична неможливість спілкування батька з сином, через проживання на відстані один від одного не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання сина та його утримання, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягають скасуванню, та ухваленню нового про відмову у задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківства.

Доводи апеляційної скарги про зміну дати стягнення аліментів з 16.11.2018 на 11.12.2020 є безпідставними та такими, що суперечать Сімейному кодексу України, оскільки, ч. 1 ст. 191 СК України закріплено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За таких обставин, враховуючи, що позивач звернулась до суду з позовом 16.11.2018, у суду відсутні законні підстави для зміни дати призначення стягнення аліментів на малолітню дитину.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухваленням нового про відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2019 року в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська