КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/5197/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/173/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка Вадима Валерійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, стягувач: ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Плахотнюк К.Г.,-

В С Т А Н О В И В:

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3938/10 виданого 22.07.2019 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 4 000 000 грн. 53 коп. та 1 820 грн. судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року подання задоволено. Обмежено громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортів громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2016 року та серії НОМЕР_2 виданого 12.08.2016 року до виконання зобов`язань, покладених на неї згідно виконавчого листа 2-3938/10 виданого 22.07.2019 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 4 000 000 грн. 53 коп. та 1 820 грн. судових витрат./а.с. 72-73/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, у задоволенні подання відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що заборона виїзду може застосовуватись саме за ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, а не лише за наявність факту такого невиконання. Посилався також на висновки ЄСПЛ у справах «Гочев проти Болгарії», «Ігнатов проти Болгарії», «Хлюстов проти Росії» щодо того, що обмеження пересування повинно ґрунтуватись на законі, переслідувати легітимні цілі, знаходитись у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом. При вирішенні пропорційності обмеження пересування боржника, суд повинен виходити з того, що воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Автоматичне обмеження, лише тому, що боржником не сплачено борг за судовим рішенням, без наведення достатнього обґрунтування, не допускається. Доказів ухилення боржника від виконання рішення, судом першої інстанції не наведено. Водночас, одне єдине повідомлення у матеріалах виконавчого провадження про виклик боржника, не може розцінюватись як ухилення від виконання зобов`язань, оскільки під ухиленням варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у систематичному навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду. Таких обставин в рішення суду першої інстанції не вказано.

Стягувач ОСОБА_2 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказувала на те, що невиконане судове рішення ухвалено 26.05.2010 р., набуло чинності після його перегляду апеляційним судом 03.02.2014 р. та підлягало виконанню незалежно від відкриття виконавчого провадження та його примусового виконання. З часу набрання рішенням законної сили минуло більш ніж шість років, заборгованість не погашена навіть частково. Водночас, боржник вільно подорожує, має рідну бабусю в Іспанії та можливість не повертатись в Україну. Окрім того, вказувала, що на момент прийняття рішення судом першої інстанції, у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовлено, водночас боржник всіляко уникає виконання зобов`язання за рішенням суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 14.02.2020 року приватним виконавцем Хоменком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61283105 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-3938/10 виданого 22.07.2019 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 4 000 000 грн. 53 коп. та 1 820 грн. судових витрат.

Боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

14.02.2020 року приватним виконавцем, за адресою: АДРЕСА_1 ., боржнику направлено виклик приватного виконавця, яким зобов`язано останню з`явитись до виконавця 19.02.2020 р.

За даними інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з дати видачі виконавчого листа неодноразово перетинала державний кордон України.

Задовольняючи вимоги подання, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 441 ЦПК України, про те, що ухвала про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За правилами п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, а правилами ч. 3 ст. 441 ЦПК України визначено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а якщо він має паспорт, то може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Встановивши, що боржник ОСОБА_1 за її зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою повідомлялася про наявність виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості у розмірі 4 000 000 грн. 53 коп. та 1 820 грн. судових витрат, заходів щодо виконання рішення за рахунок належного їй майна не вживає, до приватного виконавця за викликом не з`являється, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що боржник ухиляється від виконання зобов`язання, а тому доводи подання є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, про те, що заборона виїзду може застосовуватись саме за ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, а не лише за наявність факту такого невиконання, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на таке.

Тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

За матеріалами подання, за боржником зареєстрована на праві власності квартира у АДРЕСА_1 , не зареєстровано ані транспортних засобів, ані коштів на рахунках, ані заробітної плати.

Рішення про стягнення заборгованості набуло чинності 03.02.2014 р., судове провадження було втрачено, лише у 2017 році відновлено, жодних дій з 2014 року боржником по виконанню рішення не вчинено.

Положеннями законодавства передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України саме при ухиленні боржника від їх виконання.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Йдеться, зокрема, про те, що боржник повинен утримуватись від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмове повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Обмеження пересування повинно ґрунтуватись на законі, переслідувати легітимні цілі, знаходитись у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При вирішенні пропорційності обмеження пересування боржника, колегія суддів апеляційного суду вважає, що воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, з урахуванням того, що відносини між сторонами виникли щодо заборгованості з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення у 2010 році. У боржника наявна можливість сплатити заборгованість шляхом продажу нерухомості, що знаходиться у власності, водночас, виїжджаючи за кордон, маючи тягар утримання майна, боржник приховує свій дохід, уникаючи виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі не вказано жодних дій, які боржник вчинила після того, як ймовірно дізналась про існування заборони на виїзд за рішенням суду, щонайменше з листопада 2020 р. Відсутнє також і обґрунтування в апеляційній скарзі щодо тривалого, близько 10 років, невиконання рішення суду, з чого колегія суддів робить висновок про те, що поведінка боржника спрямована на уникнення стягнення заборгованості за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги про наявність лише одного виклику приватного виконавця та лише однієї неявки до приватного виконавця, є безпідставними, та спростовуються зазначеним в апеляційній скарзі твердженням про те, що ОСОБА_1 неодноразово спілкувалась із приватним виконавцем Хоменко В.В., неодноразово з`являлась до нього за його викликами, а також виконувала всі вимоги приватного виконавця в силу своїх можливостей. /а.с.90/

В суді апеляційної інстанції також було встановлено, що ОСОБА_1 останній рік була працевлаштована, про що виконавця не повідомляла, жодних відрахувань на погашення заборгованості не здійснювала.

Водночас, апелянтом жодним чином не наголошується про те, що вона не знала про існування рішення суду та будь-яких її зобов`язань по відношенню до стягувача. Зобов`язання носять значний обсяг у сумі та мають досить триваючий характер, однак, жодних дій на погашення заборгованості не вчинено, хоча як встановлено судом апеляційної інстанції, апелянт має можливості виплачувати заборгованість за рішенням суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2021 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко