Справа № 212/8178/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконними дій з нарахування кількості спожитої теплової енергії і зобов`язання здійснити перерахунок,

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль», у якому просив:

визнати незаконними дії виконавця послуг АТ «Криворізька теплоцентраль»;

здійснити коригування нарахувань за опалювальний період 2019/2020 роки, 2020/2021 роки;

зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» для власників житлових квартир зробити перерахунок згідно діючого тарифу за опалювальний період 2019/2020 роки, зменшивши загальну кількість споживання теплової енергії 20,96 Гкал, розподіливши їх пропорційно до м2;

зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» для власників житлових квартир зробити перерахунок згідно діючого тарифу за опалювальний період 2020/2021 (з 30.10.2020 по 01.02.2021), зменшивши загальну кількість споживання теплової енергії 12,295 Гка, розподіливши їх пропорційно до м2;

зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» робити нарахування за спожиту теплову елегію пропорційно опалювальній площі квартири або приміщення, незважаючи жилі, чи не жилі приміщення;

зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» зробити перерахунок по нарахуванням за спожиту теплову енергію за опалювальний період 2020/2021 (з 01.02.2021 по кінець опалювального періоду) по діючому тарифу пропорційно площі квартири або приміщення, незважаючи жилі, чи не жилі приміщення;

стягнути з відповідача 10 000 гривень моральних збитків;

зобов`язати відповідача заключити із споживачем договір на поставку теплової енергії згідно постанови Кабінету Міністрів України № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що виконавець житлово-комунальної послуги АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з постачання теплової енергії до споживача співвласника квартири АДРЕСА_1 . У жовтні 2019 року у вказаному багатоквартирному будинку був встановлений засіб обліку теплової енергії. Починаючи з 01.11.2019 власникам квартир житлового фонду почали надходити рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, у яких міститься нарахування за споживання теплової енергії за показаннями засобу обліку пропорційно опалювальній площі квартири, а власникам нежитлових приміщень відповідно до теплового навантаження, що прямо порушує дію Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (далі Правила), якими передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квратири (будинку садибного) типу за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Нарахування власникам нежитлових приміщень за спожиту теплову енергію відповідно до теплового навантаження вважає незаконними, бо теплове навантаження у розрахунках не відповідає дійсності, порушує п. 12 Правил. У зв`язку з такими нарахуваннями на власників квартир додатково нараховується оплата за спожиту теплову енергію власників нежитлових приміщень, що завдає власникам квартир суттєвих збитків. На адресу відповідача було написано багато звернень і претензій, і тільки у грудні 2020 року отримано відповідь, у якій зазначено, що власникам квартир жилого фонду нарахування здійснюється згідно Правил, а саме обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується пропорційно опалювальній площі квартири, а нарахування власникам квартир нежилого фонду здійснюється згідно п. 23 постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», а саме обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження. Позивач не згоден з такими, на його думку, незаконними діями з боку відповідача, вважає, що відповідач зловживав своїми правами і робив незаконні нарахування, які суперечать вимогам закону, оскільки законом не передбачено розподілу нарахувань на житлові чи нежитлові квартири. Крім того, з наданої відповідачем інформації, вбачається, що є дуже велика різниця між власниками жилого та нежилого фонду по нарахуванню за споживання теплової енергії, а саме за опалювальний період 2019/2020 згідно показника комерційного вузлу обліку теплової енергії за адресою АДРЕСА_2 будинком спожито 144,91 Гкал, з яких на обігрів квартир жилого фонду було затрачено 132,87 Гкал, на обігрів квартир нежитлового фонду 12,04 Гкал; за опалювальний період 2020/2021 (з 30.10.2020 по 01.02.2021) будинком спожито 84,87 Гкал, з яких на обігрів квартир жилого фонду було затрачено 77,82 Гкал, на обігрів квартир нежилого фонду 7,05 Гкал, що не відповідає дійсності і у зв`язку з чим відповідач повинен зменшити затрачену теплову енергію на обігрів квартир житлового фонду.

17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, ухвалою суду роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, а також роз`яснено право на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України.

13 жовтня 2021 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками.

05 листопада 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що вважає позовну заяву необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. По-перше, предметом позовної заяви є захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії на користь всіх мешканців будинку АДРЕСА_2 , даний позов поданий до суду ОСОБА_1 , зокрема від імені співвласників вказаного будинку. Таким чином, ОСОБА_1 не підтвердив своїх повноважень на звернення до суду з позовом від імені та в інтересах мешканців (співвласників) будинку. По-друге, за загальним правилом, відповідно до п. 12 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Тобто, споживачі, відмінні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які не мають квартирного засобу обліку теплової енергії оплачують послуги з централізованого опалення за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири. Однак, Правилами № 630 не встановлено, яким чином здійснювати нарахування плати за спожиті послуги з централізованого опалення власникам або орендарям приміщень у житловому будинку юридичним особам та ФОП. Згідно ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання» споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно з п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 (далі Правила № 1198), споживач це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Нежитлові приміщення, що розміщені у житловому будинку, незважаючи на своє розташування є окремими об`єктами нерухомого майна, власники чи орендарі яких є окремими споживачами послуг з централізованого опалення, відмінними від фізичних осіб (власників, орендарів, наймачів квартир). Нежитлові приміщення будинку АДРЕСА_2 не оснащені своїми приладами комерційного обліку теплової енергії, а тому відповідно до п. 23 Правил № 1198 обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді. Таким чином, на думку відповідача, неправомірність у його діях щодо здійснення нарахування за спожиту послугу з централізованого опалення різним категоріям споживачам у будинку АДРЕСА_2 , відсутня. По-третє, згідно з ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір із виконавцем комунальної послуги укладається на підставі рішення співвласників багатоквартирного будинку про обрання однієї з моделей організації договірних відносин, прийнятого у порядку передбаченому законом, однак від співвласників будинку АДРЕСА_2 жодних таких рішень не надходило, таким чином, внаслідок недотримання співвласниками зазначеного будинку законодавчо встановленого порядку укладання договору АТ «Криворізька теплоцентраль не мала згоду укласти відповідний договір, однак це не звільняє споживачів від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Крім того, відповідач 01.10.2021 опублікував на своєму сайті типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, дана інформація була розміщена на інформаційних стендах підприємства, і більш того, співвласникам будинку АДРЕСА_2 були надані проекти договір для ознайомлення, однак останні так і не прийняли рішення про обрання моделі організації договірних відносин, і з 01.11.2021 типовий договір, що опублікований на сайті відповідача, вважається укладеним. Таким чином, відповідач зазначає у своєму відзиві, що вимога позивача щодо зобов`язання укласти договір є безпідставною. По-четверте, жодних доказів отримання та оплати професійної правничої допомоги позивач разом із позовною заявою не надав, а тому вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування таких витрат є безпідставними. По-п`яте, враховуючи відсутністю протиправності в діях відповідача, а також той факт, що позивач не зазначив в чому саме полягає його моральна шкода, з чого він виходить, оцінюючи її та не надав щодо цього жодних доказів, у супереч ст. 81 ЦПК України, вимоги щодо стягнення моральних збитків, на думку відповідача, є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Просив відмовити у позові.

Ухвалою суду від 12 листопада 2021 року за клопотанням позивача йому продовжено процесуальний строк для подання відповіді на відзив до 19 листопада 2021 року. Розгляд справи призначено на 03 грудня 2021 року.

22 листопада 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він підтримав позовні вимоги з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві. Зазначив, що ним подано позов як співвласником квартири АДРЕСА_1 про захист своїх порушених прав і інтересів. А також не погодився із викладеним у відзиві і просив задовольнити позов у повному обсязі.

25 листопада 2021 року від відповідача надійшли письмові заперечення, у яких він підтримав викладене у відзиві на позовну заяву, і вважає, що позивач подав позов в інтересах співвласників будинку, виходячи зі змісту позовних вимог, відповідно не підтвердив свої повноваження на це. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 не містять вказівок щодо обліку теплової енергії у разі не встановлення комерційного вузлу обліку теплової енергії суб`єктами підприємницької діяльності (власниками нежитлових окремих приміщень), застосовуються норми Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007, які дане питання врегульовують щодо споживачів в цілому, у розумінні цього положення.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, предметом спірних правовідносин у цій справі є нарахування підприємством відповідача оплату за послугу з централізованого опалення споживачам власникам (користувачам) житлових та нежитлових приміщень та зобов`язання відповідача укласти договір на поставку теплової енергії.

Дані правовідносини регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (далі Правила № 630), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 (далі Правила № 1198), та іншими нормативними актами у сфері регулювання відносин, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії.

Так, статтями 1, 2 Закону України «Про житлово-комунальній послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг, зокрема з постачання теплової енергії.

У пункті 6 статті 1 вказаного Закону зазначено, що індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 21 Закону передбачено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який регулює відносини, зокрема щодо комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання; розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг, визначено, що:

кінцевий споживач комунальної послуги - особа, яка здійснює кінцеве споживання комунальної послуги для власних потреб та є стороною договору про надання відповідної комунальної послуги як споживач (або є співвласником багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників або управитель якого уклали відповідний договір про надання комунальної послуги в інтересах співвласників) згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги»;

вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів;

розподільний облік комунальних послуг (далі - розподільний облік) - визначення за допомогою вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) та/або за встановленими правилами (методиками) у передбачених цим Законом випадках кількісних показників отриманої споживачем комунальної послуги, на підставі яких здійснюється розподіл показань вузла комерційного обліку між споживачами в будівлях, де налічуються два та більше споживачів (стаття 1 Закону).

Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Порядком оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 205 від 09.08.2018, встановлено, що вузлами розподільного обліку оснащуються окремі приміщення в будівлі, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, або окремі приміщення, що не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів, у разі приєднання такої будівлі до зовнішніх інженерних мереж або оснащення такої будівлі системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання.

Оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку теплової енергії здійснюється у разі наявності технічної можливості, яка визначається з урахуванням вимог статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Вказаною статтею ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачається, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Таким чином, з наведених норм законів вбачається, що нежитлові приміщення, які не належать до житлового фонду і є самостійними об`єктами нерухомого майна, повинні бути оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії.

З матеріалів справи вбачається, що нежитлові приміщення не оснащені своїми приладами обліку теплової енергії, тоді як будинок АДРЕСА_2 обладнаний загальнобудинковим вузлом розподільного обліку теплової енергії, який обраховує загальну кількість теплової енергії спожитої власниками (користувачами) як житлових, так і нежитлових приміщень.

Правилами № 630 регулюються відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до цих Правил визначаються порядок обліку у квартирах, будинках садибного типу та у багатоквартирному будинку.

Так, у розділі Порядок обліку та оплати Правил № 630 визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку (пункт 12 Правил № 630).

Правилами № 1198 передбачено, що усі системи теплопостачання і теплоспоживання повинні бути забезпечені вузлами обліку відповідно до затверджених технічних умов і проектів. Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. Договори укладаються відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Крім того, у пунктах 23, 24 Правил № 1198 зазначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузлу обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді.

Аналізуючи вищевикладені положення закону, можна дійти висновку про те, що власники (орендарі) нежитлових приміщень, які не належать до житлового фонду і є самостійними об`єктами нерухомого майна, повинні бути оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, і користуватися тепловою енергією виключно на підставі договору, а у разі відсутності такого вузлу обліку, визначається відповідний порядок обліку та оплати за використану теплову енергію згідно навантаження, визначеного у договорі.

З огляду на те, що нежитлові приміщення у будинку АДРЕСА_2 не обладнані вузлами обліку теплової енергії, і приведеними вище нормативними актами не передбачена відповідальність за не встановлення таких приладів, теплопостачальною організацією правомірно здійснюється нарахування плати за використану теплову енергії власникам (орендарям) нежитлових приміщень згідно навантаження, визначеного у договорі.

Таким чином, суд не вбачає у діях АТ «Криворізька теплоцентраль» порушень в частині нарахування за спожиту теплову енергію різним видам споживачам власникам (користувачам) різних видів приміщень житлових і нежитлових, яке здійснюється у відповідності із діючим законодавством, яке регулює відносини у цій сфері, і як наслідок вважає за необхідне відмовити у цій частині позову, а також у похідних позовних вимогах про здійснення перерахунку за опалювальні періоди 2019/2020, 2020/2021 років, а також про коригування нарахувань у ці періоди.

При цьому суд виходить з того, що сторонами не надано доказів, яким саме особам фізичним, юридичним чи фізичним особам-підприємцям належать нежитлові приміщення у будинку АДРЕСА_2 , а тому суд виходить саме з виду приміщення, у яке поставляється теплова енергія, а саме, що ці приміщення є нежитловими, не належать до житлового фонду, є самостійними об`єктами нерухомого майна, повинні бути обладнані вузлами обліку теплової енергії, а також їх власники (користувачі) повинні користуватися тепловою енергією виключно на підставі договору.

Надати оцінку відповідності нарахування навантаженню, визначеному сторонами у договорі, суд також не має можливості, оскільки відповідачем копії таких договорів не надано, лише є посилання про їх наявність у відзиві на позовну заяву, а позивачем не надано відповідного клопотання про витребування таких договорів із зазначенням неможливості отримати такі докази самостійно.

Що стосується вимог позивача щодо зобов`язання відповідача укласти зі споживачем договір на поставку теплової енергії згідно постанови КМУ № 830 від 21.08.2019, суд звертає увагу, що дана позовна вимога ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив позивачем не обґрунтована у чому саме полягає ухилення підприємства відповідача від укладення договорів і з ким саме, що саме спонукало позивача звернутися до суду із такою вимогою.

Крім того, суд приймає доводи відповідача щодо того, що на момент розгляду справи із співвласниками будинку АДРЕСА_2 вже укладений договір про надання послуги з постачання теплової енергії і саме у порядку, передбаченому Постановою КМУ № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» від 21.08.2019.

Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у частині зобов`язання відповідача укласти договір на поставку теплової енергії.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірні 10000 грн., суд, встановивши правомірність нарахування відповідачем оплати за послугу з постачання теплової енергії, не вбачає підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Крім того, зауважує, що позивачем жодним чином не обґрунтовано заподіяння йому такої шкоди.

Крім того, у даній справі позивач звернувся за захистом, на його думку, порушеного права як власника/користувача квартири в будинку АДРЕСА_2 та прав мешканців даного будинку. Однак, жодного документу, що він є власником квартири чи користувачем квартири в будинку АДРЕСА_2 , до матеріалів справи не надав. Не надано і документів щодо представлення інтересів інших мешканців даного будинку для захисту порушеного права.

З огляду на наведене, а також враховуючи положення ст.ст. 12, 81 ЦПК України, якими передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до АТ «Криворізька теплоцентраль» у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові позивачу не відшкодовуються судові витрати на правничу допомогу.

Також, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн. компенсуються за рахунок Держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 178-180, 247, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконними дій з нарахування кількості спожитої теплової енергії і зобов`язання здійснити перерахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: 50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1.

Повне судове рішення складено та підписано 07 грудня 2021 року.

Суддя: О. В. Колочко