ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року

м. Харків

справа № 638/9212/16-ц

провадження №22-ц/818/2116/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Супрун Я.С.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківський національний університет радіоелектроніки,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року в складі судді Грищенко І.О.,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого у серпні 2016 року (т.2 а.с. 55-56) остаточно просив: - визнати незаконним (протиправним) і скасувати наказ № 231К Харківського національного університету радіоелектроніки (далі ХНУРЕ, Університет) від 21 березня 2016 року про його звільнення з посади проректора з міжнародного співробітництва у зв`язку із достроковим розірванням контракту від 18 серпня 2015 року; - поновити ОСОБА_1 на роботу в ХНУРЕ проректором з міжнародного співробітництва ХНУРЕ; - стягнути з ОСОБА_3 на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2016 року по 17 серпня 2016 року у сумі 78869,40 грн.

Позов мотивований тим, що 18 серпня 2015 року між ним та відповідачем було укладено контракт (строковий трудовий договір), за яким його призначили на посаду проректора з міжнародного співробітництва ХНУРЕ на строк з 19 серпня 2015 року по 19 серпня 2020 року. Наказом ХНУРЕ від 21 березня 2016 року № 231-К його було звільнено з роботи у зв`язку з невиконанням умов, викладених у пунктах 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту, за пунктом 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Підставою для винесення вказаного наказу слугував аудиторський звіт позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності ХНУРЕ за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року. Вважає своє звільнення таким, що носить цілеспрямований характер і відбулося за ініціативи тимчасово виконуючого обов`язки ректора ХНУРЕ ОСОБА_2 , який будь-яким способом намагався позбутися конкурентів на виборах ректора. Пропрацювавши на посаді проректора лише чотири місяці, він був відсторонений від виконання посадових обов`язків, а тому навіть не міг порушити умов контракту. Аудиторський звіт не може бути достатнім доказом вчинення ним порушень, оскільки носить рекомендаційний характер. Крім того, аудит був проведений за рішенням Міністерства освіти і науки України, а тому керівництво ХНУРЕ не мало права приймати оскаржуваний наказ. Всупереч вимог КЗпП України звільнення відбулося під час знаходження його у відпустці та згодом на лікарняному.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 серпня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним (протиправним) і скасовано наказ ХНУРЕ від 21 березня 2016 року № 231-К про звільнення ОСОБА_1 з посади проректора з міжнародного співробітництва ХНУРЕ з достроковим розірванням контракту від 18 серпня 2015 року з підстав, передбачених контрактом, у зв`язку з невиконанням умов, викладених у пунктах 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту (пункт 4.6 контракту, пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України). Поновлено ОСОБА_1 на посаді проректора з міжнародного співробітництва ХНУРЕ. Виконання рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2016 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 78 869,40 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що у відповідача не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади проректора з міжнародного співробітництва ХНУРЕ, оскільки факти порушення ним умов пунктів 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту належним чином не доведені. Звільнення позивача відбулося з ініціативи адміністрації ХНУРЕ, однак без погодження з Міністерством освіти і науки України, на замовлення якого і було надано аудиторський звіт. Крім того, у своїй підсумковій частині звіт не містить інформації щодо винних осіб та не є обов`язковим для виконання, оскільки носить рекомендаційний характер.

В апеляційних скаргах Харківський національний університет радіоелектроніки та ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що звільнення працівника, який знаходиться на лікарняному або у відпустці на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України не заборонено; що розірвання контракту оформлено рішенням уповноваженої особи з відповідним попередженням про розірвання контракту, яке було зроблено завчасно у встановлені законом строки; що згідно даних аудиторського звіту позивач взагалі був незаконно прийнятий на роботу; що аудиторським звітом встановлено невиконання позивачем пунктів 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту. Суд також не врахував, що поновити позивача на раніше займаній посаді немає можливості, оскільки наказом № 85 від 10 лютого 2016 року з 11 квітня 2016 року були введені в дію зміни до штатного розпису, у відповідності до яких, посада, яку займав позивач, виведена зі штату і на теперішній час її не існує. ХНУРЕ надав суду докази того, що позивачем з перевищенням покладених на нього службових обов`язків були підписані договори партнерства університету з Університетом Хазар (Азербайджан) і Бакинським технічним університетом (Азербайджан), однак з моменту підписання цих договорів ніяких спільних проектів реалізовано не було, план партнерських заходів відсутній; що позивач не оформив документи, що дають йому права підписувати міжнародні договори, також позивач підписував акти експертизи на відсутність у відомостях, переданих іноземним громадянам інформації, що відноситься до державної таємниці та для службового користування, хоча йому не надано відповідний допуск; що у 2015 році позивач залучив до університету 183 іноземних студента, що в 2 рази менше ніж в попередні роки, що призвело до фінансових збитків діяльності університету; що діяльність позивача призвела до того, що університет 14 квітня 2016 року отримав від МО Азербайджанської республіки листа про те, що дипломи Харківського національного університету радіоелектроніки визнаватися в ній більше не будуть.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, а саме не врахував, що позивач не оскаржував висновки аудиторського звіту позапланового внутрішнього аудиту. Висновок суду про неможливість використання аудиторського звіту в якості підтвердження факту порушення умов контракту суперечить самій меті проведення аудиту. Відповідно до вимог закону саме до компетенції керівника навчального закладу, а не до компетенції засновника цього закладу відноситься право призначати на посади та звільняти з них працівників навчального закладу, при цьому керівник бюджетної установи приймає управлінські рішення на підставі поданого аудиторського звіту. Висновки викладені у листі Головного Управління Держпраці у Харківській області від 11 квітня 2016 року не може бути прийнятий як доказ, оскільки до компетенції цього органу не входить надання роз`яснень та тлумачень змісту актів перевірок інших органів влади. Наданими ОСОБА_3 доказами підтверджується, що позивачем порушено вимоги пунктів 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту, що було підставою для дострокового розірвання контракту та звільнення позивача.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року змінено в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині стягнення судового збору, стягнуто з Харківського національного університету радіоелектроніки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2016 року по 17 серпня 2016 року включно в розмірі 76 763,08 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню відповідно до вимог чинного законодавства України з цієї суми; стягнуто з Харківського національного університету радіоелектроніки в дохід держави судовий збір в розмірі 767,63 грн.; виключено з мотивувальної частини рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року посилання суду, як на підставу незаконності звільнення ОСОБА_1 , на порушення частини 3 статті 40 КЗпП України; в іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року суд касаційної інстанції вважав помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що тимчасово виконуючий обов`язки ректора ХНУРЕ ОСОБА_2 не мав права приймати управлінські рішення на підставі аудиторського звіту Міністерства освіти і науки України від 03 березня 2016 року, а мав чекати розпорядчі документи або вказівки з вимогою звільнення конкретних осіб з посад від Міністерства освіти і науки України є помилковими, оскільки такі рішення не перебувають в компетенції Міністерства освіти і науки України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630 та щодо того, що аудиторський звіт носить лише рекомендаційний характер. Верховний Суд також дійшов до висновку про те, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин вимоги п. п.5 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року № 1001 «Деякі питання структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», та помилково не застосували до спірних правовідносин вимоги спеціального нормативного акта, яким врегульовані підходи до організації та проведення внутрішнього аудиту, зокрема і способу його оскарження, а саме стандарти внутрішнього аудиту, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 04 жовтня 2011 року № 1247. Тому висновок судів про неможливість використання аудиторського звіту в якості підтвердження факту порушення умов контракту та керівник ХНУРЕ не має право самостійно приймати рішення за результатами розгляду аудиторського звіту не відповідає вимогам закону та суперечить самій меті аудиту.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2 задоволені, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року скасовано, ухвалене нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 753/17720/18 (провадження № 61-17201св19) приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку, якщо позивачем заявлені виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи в суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Враховуючи, що ОСОБА_1 заявив вимоги як немайнового (визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі), так і майнового (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) характеру то розгляд справи судом апеляційної інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 серпня 2015 року між Харківським національним університетом радіоелектроніки, в особі виконуючого обов`язки ректора Лєсної Н.С. та ОСОБА_1 укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду проректора з міжнародного співробітництва на строк з 19 серпня 2015 року по 19 серпня 2020 року. Пунктом 6.4 контракту передбачена можливість звільнення працівника з ініціативи закладу освіти до закінчення строку дії контракту, зокрема у випадку невиконання працівником умов, викладених у пунктах 3.1 - 3.20 вказаного контракту (т.1 а.с. 87 91).

14 грудня 2015 року наказом тимчасово виконуючого обов`язки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_2 «Про організацію перевірки» № 1176 К ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов`язків з 15 грудня 2015 року, на час проведення перевірки стану фінансової діяльності університету з господарської, наукової, навчальної діяльності, та міжнародного співробітництва до 15 квітня 2016 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року, яке залишено без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року визнано незаконним (протиправним) та скасовано пункт 3 зазначеного вище наказу від 14 грудня 2015 року № 1176 К в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків проректора з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки. За вказаним рішенням суду ОСОБА_1 був негайно допущений до виконання посадових обов`язків проректора з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки ( т. 1 а.с. 96).

Відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_2 від 21 березня 2016 року № 231 К ОСОБА_1 звільнено з посади проректора з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки 21 березня 2016 року з достроковим розірванням контракту від 18 серпня 2015 року з підстав, передбачених контрактом, у зв`язку з невиконанням умов, викладених у пунктах 3.16.2., 3.16.3., 3.16.5., 3.19., 3.20 контракту (пункт 6.4 контракту, пункт 8 частина 1 статті 36 КЗпП України) ( т.1 а.с. 41 42).

За умовами контракту від 18 серпня 2015 року № 01/27-125, зокрема пунктів 3.16.2., 3.16.3., 3.16.5., 3.19., 3.20., невиконання яких за позицією відповідача стало підставою для звільнення ОСОБА_1 , передбачено наступне: пункт 3.16.2. - формування основних положень концепції фінансово-економічної діяльності.; пункт 3.16.3. - планування і організація фінансування діяльності університету та його структурних підрозділів; пункт 3.16.5. - організація діяльності структурних підрозділів щодо надання платних послуг; пункт 3.19. - дотримуватися чинного законодавства щодо збереження і придбання майна, збільшення прибутку закладу освіти, зміцнення договірної, трудової дисципліни, захисту відомостей, що є державною, службовою та комерційною таємницею; пункт 3.20. - своєчасно подавати керівникові закладу щорічний звіт про результати виконання умов, передбачених контрактом, а у разі неналежного виконання - достроково, за вимогою керівника закладу.

Звільнення відбулося відповідно до пункту 8 частини 1 статті 36, статті 83 КЗпП України, пункту 21 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, пункту 7 частини 3 статті 34 Закону України «Про вищу освіту».

Як підставу звільнення в наказі від 21 березня 2016 року за № 231 К зазначено аудиторський звіт позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності Харківського національного університету радіоелектроніки за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, затверджений 03 березня 2016 року за № 12/20-1.

03 березня 2016 року за № 12/20-1 Міністерством освіти і науки України затверджено аудиторський звіт позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності Харківського національного університету радіоелектроніки за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року ( надалі Звіт т.1 а.с. 43 76).

За змістом підсумкової частини Звіту керівництво Університету не дотримується вимог законодавства України, в результаті чого виявлено низку недоліків, що негативно впливають на стан фінансово-бюджетної дисципліни Харківського національного університету радіоелектроніки. Виникнення виявлених недоліків та суперечностей пов`язано із дуже низьким рівнем системи підрозділів в Університеті, а саме:

відсутності системи оцінки фахових знань працівників навчального закладу та системи підвищення їх кваліфікації, що призвело до прогалин в знаннях законодавства України працівників Університету, що в подальшому призвело до здійснення незаконних фінансово-господарських операцій на суму 906 769,78 грн.; втрати фінансових ресурсів на суму 315 012,40 грн.;

відсутність якісної роботи з боку виконуючих обов`язків ректорів та проректорів Харківського національного університету радіоелектроніки в частині збереження та використання майна, дотримання майнових та фінансових інтересів, забезпечення фінансової стабільності та покращення авторитету Університету, що призвело до прийняття неефективних управлінських рішень, що в подальшому призвело до здійснення незаконних фінансово-господарських операцій на суму 106 913,50 грн.; втрати фінансових ресурсів на суму 1 998 000,00 грн.; втрати об`єктів інтелектуальної власності навчального закладу (507 патентів на винаходи та вироби); створення ризику втрати об`єктів інтелектуальної власності навчального закладу та фінансових надходжень за результатами їх впровадження; створення ризику втрати права здійснювати Університетом захисту своїх інтересів при виконанні господарських угод;

систематичне перекручення та/або ігнорування норм чинного законодавства України та внутрішньогосподарських документів Харківського національного університету радіоелектроніки в. о. ректорами, проректорами та керівниками структурних підрозділів Університету, що призвело до прийняття незаконних управлінських рішень та вчинення відповідних дій, що в подальшому призвело до здійснення незаконних фінансово-господарських операцій на суму 16 833 334,50 грн.; завищення бюджетних асигнувань на суму 1 621 442,48 грн.; розкрадання коштів Університету та/або фінансування тероризму на загальну суму 314 185,67 грн.;

відсутність єдиної системи бухгалтерського обліку та системи контролю за обліком в Університеті призвело до ведення бухгалтерського обліку всупереч всім вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV, Інструкції про форми меморіальних ордерів бюджетних установ та порядок їх складання, затвердженої наказом Державного казначейства України від 27 липня 2000 року № 68, та Положенню про бухгалтерську службу Харківського національного університету радіоелектроніки, затвердженого наказом від 07 квітня 2014 року № 124.

Внаслідок встановлення фактів, недоліків, суперечностей та незаконних дій в діяльності Університету аудиторською групою, що утворена наказом Міністерства освіти і науки України від 14 січня 2016 року № 19, надано негативний висновок щодо діяльності даного навчального закладу.

Таким чином, висновки суду про те, що підставою розірвання контракту стали висновки аудиторського звіту, якими не зафіксовано порушень, не відповідають обставинам справи.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Укладаючи контракт позивач погодився з його умовами, в тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання.

Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні від 09 липня 1998 року у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.

Відповідно до частини третьої статті 34 Закону України «Про вищу освіту» керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень, зокрема, призначає на посаду та звільняє з посади працівників.

Згідно із пунктом 1.2 контракту передбачено, що на підставі контракту виникають трудові відносини між працівником та закладом освіти в особі його керівника.

Відповідно до 5 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року № 1001 «Деякі питання утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» передбачено, що підрозділ внутрішнього аудиту відповідно до покладених на нього завдань подає керівникові центрального органу виконавчої влади, його територіального органу та бюджетної установи аудиторські звіти і рекомендації для прийняття ним відповідних управлінських рішень.

Відповідно до Положення по Міністерство освіти та науки України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630 до покладених на МОН завдань не відноситься повноваження щодо призначенні на посаду та звільнення з посади працівників підпорядкованих йому вищих навчальних закладів.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що тимчасово виконуючий обов`язки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_2 не мав права приймати управлінські рішення на підставі аудиторського звіту Міністерства освіти і науки України від 03 березня 2016 року, а мав чекати розпорядчі документи або вказівки з вимогою звільнення конкретних осіб з посад від Міністерства освіти і науки України є помилковими.

Відповідно до положень вищезазначених норм права такі рішення не перебувають в компетенції Міністерства освіти і науки України та відносяться до компетенції керівника бюджетної установи.

Також судова колегія не погоджується з висновком суду про те, що Звіт носить лише рекомендаційний характер і тому не міг бути підставою для звільнення позивача.

Відповідно до стандарту внутрішнього аудиту, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 04 жовтня 2011 року № 1247 та статті 26 Бюджетного Кодексу України внутрішнім аудитом є діяльність підрозділу внутрішнього аудиту в бюджетній установі, спрямована на удосконалення системи управління, запобігання фактам незаконного, неефективного та не результативного використання бюджетних коштів, виникненню помилок чи інших недоліків у діяльності бюджетної установи та підвідомчих їй бюджетних установ, поліпшення внутрішнього контролю.

Висновок суду про неможливість використання Звіту в якості підтвердження факту порушення умов контракту суперечить вимогам закону та самій меті проведення аудиту.

З урахуванням того, що матеріали справи свідчать про те, що Звіт фактично встановив порушення фінансової дисципліни та як слідство порушення умови контракту з боку позивача, а питання щодо застосування до робітника установи заходів дисциплінарного стягнення є прерогативою адміністрації роботодавця судова колегія вважає, що у суду не було підстав для задоволення позову.

Станом на момент звільнення, 21 березня 2016 року, ОСОБА_1 перебував у відпустці з 21 березня 2016 року по 23 березня 2016 року, а з 24 березня 2016 року по 06 квітня 2016 року включно - на лікарняному ( т. 1 а.с. 39,40).

Проте, посилання позивача на недопустимість звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності також не є підставою для його поновлення на роботі.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених статтею 41 КЗпП України (частина 3 цієї норми).

Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у пункті 4 статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в статтях 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з нормативного тлумачення пунктів 4, 8 статті 36, частини 3 статті 40, частини 3 статті 41, статей 40, 41 КЗпП України на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - пункт 8 статті 36 КЗпП України, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, частина 3 статті 40 КЗпП України не поширюється.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких же обставин у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 638/6881/16-ц та від 03 липня 2019 року у справі № 638/9215/16-ц зроблено висновок про те, що «встановивши, що позивачем не було виконано вимоги пунктів 3.3, 3.5, 3.8, 6.6 контракту, враховуючи те, що позивач погодилась з умовами контракту у тому числі і з підвищеною відповідальністю за порушення його умов, обґрунтовано вважав, що порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають».

Оскільки зазначені апелянтами доводи знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

О.М. Хорошевський