ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року

м. Харків

Справа № 638/12483/19

Провадження № 22-ц/818/1408/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з рогляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1

Боржник: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2020 року ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування зазначає, що 09.10.2020 йому від державного виконавця стало відомо про відкрите виконавче провадження № 63259506. Про існування судового наказу заявник був не обізнаний, копії не отримував при ознайомленні з матеріалами справи виявив, що судовий наказ ухвалений не іменем України, що є порушенням вимог законодавства, а відтак, на його думку, не дотримано основні засади судочинства. Вважає, що таке грубе порушення встановленого Законом порядку ухвалення судового рішення не є помилкою або опискою, яку можливо виправити, а є законною причиною визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 пояснив, що любить своїх дітей, виплачує грошові кошти у більшому розмірі ніж передбачено, на теперішній час відшукує підстави для сплати аліментів в меншому розмірі, зокрема вказує одну із підстав не зазначення в судовому наказі «Іменем України». Вказує, що діти проживають з колишньою дружиною, за період з винесення судового наказу до теперішнього часу сплатив добровільно більш ніж 5000 грн в місяць та дарував подарунки дітям, про наявність судового наказу дізнався від державного виконавця, подарував дитині на день народження 15000 грн, добровільно сплачує заборгованість у розмірі 65000 грн, просить винести новий судовий наказ та скасувати попередній.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що судовий наказ відповідає вимогам визначеним ст. 168 ЦПК України, та відсутні підстави, визначені ч. 2 ст. 432 ЦПК України, для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Крім того, боржник в поясненнях суду зазначив про добровільну сплату грошових коштів на дітей, тому наявність судового наказу не повинна викликати заперечення у ОСОБА_2 , а лише захистом найвищих інтересів та базових потреб дітей.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 26 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суд м. Харкова від 26.11.2020, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що оскаржувана ухвалу прийнята судом першої інстанції з неправильним застосуванням та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на його думку, законною підставою визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню є грубе порушення суддею Дзержинського районного суду м. Харкова порядку ухвалення судового наказу, оскільки в тексті наказу відсутнє словосполучення «Іменем України».

Посилається на те, що був не обізнаний про існування судового наказу, копію наказу не отримував, а лише 19.10.2020 після ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо про обставини справи.

ОСОБА_2 не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відповідності судового наказу вимогам, викладеним у ст. 168 ЦПК України. Він вважає, що в його змісті відсутні посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги.

Загалом доводи апеляційної скарги зводять до незгоди з процесуальними рішенням судді, оскільки на думку боржника, суддя є необ`єктивною та упередженою. Наголошує, що судовий наказ, виданий судом першої інстанції без зазначення «Іменем України» не може навіть набути чинності, оскільки виданий з грубим порушенням законодавства.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому вона просить залишити ухвалу суду першої інстанції від 26.11.2020 без змін, а скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

В обгрунтування зазначає, що судовий наказ від 19.08.2019 відповідає вимогам закону, та відсутні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з`явились.

На адресу суду повернувся конверт з неврученою судовою повісткою на ім`я ОСОБА_2 з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідо до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи.

Згідно з положеннями ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місцезнаходження під час провадження справи. Заяв від ОСОБА_2 з цього питання матеріали справи не містять.

Від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за відсутністю заявника, крім того матеріали справи містять зворотнє повідомлення на її ім`я, яке свідчить про належне повідомлення про дату, час та місце слухання справи.

На підставі викладених норм чинного законодавста, судова колегія вважає учасників справи такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи.

Частиною другою статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, налеежним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин та керуючись положеннями процесуального законодаство, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2020 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні заяви про визнання судового наказу, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова від 19 серпня 2019 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог заявника.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає його законним, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.08.2019 року суддею Дзержинського районного суду м. Харкова Аркатовою К.В. винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м. Ромни Сумської області, , який зареєстрований: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та до досягнення відповідною дитиною повноліття, починаючи з 14.08.2019 року; стягнення з боржника, ур.м.Ромни Сумської області на користь держави судовий збір у розмірі 192,10 грн (сто дев`яносто дві гривні десять копійок).

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В ч.ч.1,2 ст. 432 ЦПК України вказано, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Норма ч. 2 ст. 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявлені заявником підстави, за якими він просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, не входять до переліку підстав визначених у ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

За правилами ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи встановлені обставини справи та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, видаючи судовий наказ від 19.08.2019 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та до досягнення відповідною дитиною повноліття, суд першої інстанції надав правильну правову оцінку доказам по справі, боржником не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних висновків суду, а тому суд прийшов до правильного висновку про те, що вказані доводи заявника не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Посилання боржника в апеляційній скарзі не те, що судом першої інстанції не було направлено на його адресу копію судового наказу, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки ця інформація спростовується матеріалами справи. Матеріали справи містять відповідний супровідний лист про направлення на адресу боржника копії судового наказу (а.с. 13)

Твердження ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції порядку винесення судового наказу з посиланням не те, що не вказано словосполучення «Іменем України», суд апеляційної інстанції оцінює критично. Та зазначає, що це не може бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Судова колегія вважає, що таке зауваження боржника може бути підставою лише для внесення відповідних виправлень у судовий наказ.

Боржник в апеляційній скарзі звертає увагу суду, що в судовому наказі, на його думку, відсутні посилання суду на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги, проте як вбачається зі змісту судового наказу, в ньому чітко зазначені норми матеріального права, якими суд керувався при винесенні судового наказу. Тому вищезазначене посилання ОСОБА_2 судова колегія відхиляє.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2020 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2020 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови

складено 25 травня 2021 року