КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 757/36779/20-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4326/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Волкова С.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

25 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, про визнання визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С ТА Н О В И В :

У серпні 2020 року позивач звернувся з позовом до ТОВ «Фінфорс» про визнання виконавчого напису № 7535 від 15 квітня 2020 року вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., яким стягнуто заборгованість на користь відповідача в сумі 17 416 грн., таким, що не підлягає виконанню, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що договірних відносин у позивача з ТОВ «ФІНФОРС» не існує, а про заміну кредитора не було належним чином повідомлено.

Вказує, що виконавчий напис вчинено на суму, яка не є безспірною і позичальник її не визнає і оспорює, натомість доказів безспірності розміру заборгованості не надано.

Позивач вважає, що кредитор не є банківською установою, а тому ТОВ «Фінфорс» не міг надати нотаріусу виписку по рахунку позичальника, що унеможливлює вчинення виконавчого напису.

Зазначає, що виконавчий напис вчинено без направлення повідомлення про суми заборгованості та спливу тридцяти днів, яке передує вчиненню виконавчого напису, що є порушенням п.2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції від 22.02.2012 року №296/5.

Враховуючи положення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року, положення статті 325 КАС України та статті 82 ЦПК України, позивач вважає, що на момент вчинення виконавчого напису у приватного нотаріуса, взагалі не існувало законних підстав для вчинення відповідних нотаріальних дій,як наслідок такий виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Фінфорс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 04 грудня 2020 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не посвідчений нотаріально є протиправним, а тому такий напис визнається судом таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що нотаріус застосував нормативний документ, який визнано судом не чинним і незаконним та вчинив виконавчий напис на документі, який відсутній в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, що викладені у позовній заяві.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 17.06.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62364273.

Відкриття виконавчого провадження було здійснено на підставі виконавчого напису нотаріуса від 15.04.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального Київської області Колейчиком В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 7535, про стягнення 17 416,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження його вимог.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причин, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії на отримання вказаного доказу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 просив витребувати у відповідача, приватного нотаріуса та приватного ввиконавця оскаржуваний виконавчий напис та документи, які стали підставою для його вчинення, зазначаючи, що він не може надати такі докази з об`єктивнх причин.

Ухвалою суду від 4 вересня 2020 року клопотання позивача задоволено, витребувано у ТОВ «Фінфорс» копію кредитного договору, на підставі якого утворилась заборгованість, та копію договору відступлення права вимоги (або договір факторингу), згідно якого ТОВ «Фінфорс» набуло право стягнення до позивача, витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. копію оскаржуваного виконавчого напису №7535 від 15.04.2020 року та документ, на підставі якого його вчинено (кредитний договір), витребувано у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. копію матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких вчинено виконавчий напис від 15.04.2020 реєстр № 7535.

Будь-яких відомостей про виконання даної ухвали суду в матеріалах справи не міститься.

На пропозицію суду апеляційної інстанції надати документи, на підставі яких приватним нотаріусом вчинено оспорюваний виконавчий напис, ані відповідач, ані приватний нотаріус будь-яких документів не надали, як не надали суду і своїх відзовів на апеляційну скаргу.

Приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. суду апеляційної інстанції надано договір про споживчій кредит № 601071-А від 9 липня 2019 року, укладений між ТОВ «СС ЛОУН» і ОСОБА_2 про надання кредиту у розмірі 7000 грн. строком до 9 серпня 2019 року, виконавчий напис нотаріуса від 15 квітня 2020 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за зазначеним кредитним договором 17416 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція викладена у постановах Великою Палатою Верховного Суду: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлено Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882 (далі - Інструкція).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» в чинній станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису редакції визначає умови вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Результат аналізу зазначених норм дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`зань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_2 , апеляційний суд враховує, що правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, виникли з кредитного договору №601071-А від 9 липня 2019 року, укладеного між ТОВ «СС ЛОУН» і ОСОБА_2 про надання кредиту у розмірі 7000 грн. строком 30 календарних днів, процентна ставка фіксована та складає 1,65% в день.

В матеріалах справи відсутні докази щодо переходу права вимоги від кредитора - ТОВ «СС СЛОУН» до ТОВ «Фінфорс», відсутні також розрахунок заборгованості, претензія про усунення порушень за кредитним договором, адресована ОСОБА_2 , та докази направлення такої претензії боржнику і докази її отримання боржником в матеріалах справи відсутні.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису, в разі порушення основного зобов`язання, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 (провадження № 61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18).

На підставі оцінки наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів на користь ТОВ «Фінфорс», нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій, оскільки стягувачем не подано всіх документів, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, отже нотаріус не міг переконатись належним чином у безспірності розміру заборгованості, що підлягає стягненню, і сама заборгованість відповідачем під час розгляду справи належним чином не підтверджена випискою з рахунку та розрахунком заборгованості.

Апеляційний суд приймає до уваги, що пропонуючи стягнути заборгованість на підставі виконавчого напису від 15 квітня 2020 року, приватний нотаріус зазначив, що стягнення заборгованості провадиться за період з 12 вересня 2019 року по 11 березня 2020 року, однак, з урахуванням кінцевого строку повернення кредиту - 09 серпня 2019 року, заборгованість за даний період нараховуватися не могла.

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно яких після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Що ж стосується нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, то Великою Палатою Верховного Суду роз`яснено, що після закінчення строку кредитування, права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на зазначені роз`яснення, оскільки виконавчий напис не містить вказівку на період нарахування відсотків та підстави їх нарахування (договірні або відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) і ці обставини не підтверджуються жодними іншими доказами, обґрунтованість нарахування відповідачем відсотків є недоведеною і, відтак, спірною.

Варто також зазначити, що відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 15 квітня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

Укладений між ТОВ «СС СЛОУН» та позивачем кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, відтак позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, знайшов своє підтвердження під час розгляду та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат з ТОВ «Фінфорс» підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1261 грн. 20 коп. та 840 грн. 80 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року - скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 15 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчуком Володимиром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за №7535, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» за кредитним договором № 601071-А від 09 липня 2019 року заборгованість в розмірі 17416 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (Новопечерський провулок 19/3, корпус 2, офіс 9, Печерський р-н, м. Київ, 01042, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 1261 грн. 20 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (Новопечерський провулок 19/3, корпус 2, офіс 9, Печерський р-н, м. Київ, 01042, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 28 травня 2021 року.

Головуючий

Судді