Єдиний унікальний номер: 223/173/21
Провадження номер: 2-о/223/22/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

присяжних Поправки Д.В.

Потоцької М.В.

секретар Буцька С.М.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСББ «Геліос-Вугледар», про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що перебуває у шлюбі з громадянином Азербайджану ОСОБА_2 , який зареєстровано 05.11.2008 року відділом РАЦС Вугледарського МУЮ Донецької області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після реєстрації шлюбу з 2009 року вони проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 отримав посвідку на постійне місце проживання. Потім вони переїхали до іншої квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В квітні 2016 року ОСОБА_2 виїхав з м. Вугледара Донецької області, нікого про це не повідомивши. Влітку 2016 року повернувся, пробув з сім`єю менше місяця і знову виїхав з міста. Місце знаходження ОСОБА_2 заявнику не відоме, жодних зв`язків з ним не має, де він може бути, не знає. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 13.07.2020 року ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням. 10.09.2020 року він знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . До теперішнього часу ОСОБА_2 про поновлення свого права користування житловим приміщенням не звертався, будь-які відомості про нього відсутні. Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідно заявнику для поновлення прав дітей, отримання додаткових соціальних виплат на дітей, вивіз дітей за кордон без згоди батька. Заявник просить суд визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім з 01.09.2016 року.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, суду пояснила, що місце знаходження ОСОБА_2 їй не відоме, жодних зв`язків з ним вона не має, де він може бути, не знає. Заявник просила суд визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім з 01.09.2016 року.

Представник заінтересованої особи - ОСББ «Геліос-Вугледар», в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_2 з 05.11.2008 року, який було зареєстровано у відділі РАЦС Вугледарського МУЮ Донецької області, актовий запис № 173, що підтверджується копією свідоцтва серія НОМЕР_1 від 05.11.2008 року (а.с.6).

Від шлюбу з ОСОБА_2 заявник має неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв серії НОМЕР_2 від 05.11.2008 року та серії НОМЕР_3 від 05.04.2017 року (а.с.7-8).

Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 09.11.2009 року отримав посвідку на постійне проживання в Україні, безстроково. Останнє місце його реєстрації в Україні було за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією посвідки на проживання серії НОМЕР_4 від 09.11.2009 року (а.с.14-15).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 13.07.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-10).

Відповідно до акту № 9 від 04.02.2021 року та довідки № 14 від 04.02.2021 року, виданих ОСББ «Геліос-Вугледар», ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з 20.01.2016 року та знятий з реєстрації 10.09.2020 року за рішенням суду (а.с.11-12)

В квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою ОСББ «Геліос-Вугледар» № 13 від 04.02.2021 року (а.с.13).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою заявника. ОСОБА_2 майже не знає. Зазначила, що ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з 2016 року по теперішній час, де він перебуває, їй не відомо.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що також є сусідкою ОСОБА_1 . Зазначила, що чоловік заявника - ОСОБА_2 , не мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з 2016 року по теперішній час, місце його перебування їй не відомо.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2018 року у справі № 225/1297/17 викладено правовий висновок щодо визнання особи безвісно відсутньої. Відповідно до висновку безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що заявником не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити факт безвісної відсутності ОСОБА_2 . Заявник не повідомила про наявність складнощів в отриманні доказів на підтвердження її вимог.

Пунктом 7 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук осіб, які пропали безвісти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб безвісно відсутніх.

Заявником не надано до суду будь-якої інформації з Національної поліції про здійснення будь-яких розшукових заходів з метою встановлення дійсного місцезнаходження ОСОБА_2 . Як зазначила заявник, вона не зверталася до органів Національної поліції з метою розшуку ОСОБА_2 .

Також матеріали справи не містять будь-якої інформації з Державної прикордонної служби України, за допомогою якої можливо було б встановити або спростувати факт перетинання кордону України ОСОБА_2 , якого заявник просить визнати безвісно відсутнім, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 є громадянином Республіки Азербайджан.

Крім того, заявником суду не надано будь-якої інформації з відповідного центру зайнятості населення, в якому можуть бути відомості стосовно можливого працевлаштування ОСОБА_2 . Не долучено до матеріалів справи інформації з управління соціального захисту населення про перебування або ж не перебування ОСОБА_2 на обліку та отримання чи не отримання державної допомоги. Не надано до суду будь-якої інформації з Пенсійного фонду України про перебування або ж не перебування ОСОБА_2 на обліку та отримання останнім відповідних виплат.

Клопотань про витребування будь-яких доказів заявником до суду подано не було.

Суд зазначає, що саме заявник повинна довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені нею обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано довідку та акт «ОСББ «Геліос-Вугледар» про не проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з 20.01.2016 року. Крім того, в судовому засіданні була допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зазначили, що ОСОБА_2 не проживає разом з заявником з 2016 року. Проте, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази, не є достатніми для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, відповідно до вимог ст. 43 ЦК України.

Сам по собі факт не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявника відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Водночас, правові наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою є більш об`ємними за своїм правовим змістом, оскільки, відповідно до ст. 44 ЦК України, тягнуть за собою також обмеження права власності такої особи, яке є непорушним та абсолютним, зокрема, шляхом встановлення опіки над майном особи, яка визнана безвісно відсутньою, виконання опікуном цивільних прав та обов`язків, а саме погашення зобов`язань за рахунок майна такої особи. Суд зазначає, що необхідність визнання особи безвісно відсутньою повинна бути достатньо вагомою та такою, що не може бути досягнута за рахунок інших процедур.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником не надано достатніх належних та допустимих доказів для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, відповідно до ст. 43 ЦК України, з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 07.05.2018 року у справі № 225/1297/17. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст. 43 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 77, 81, 247, 258, 263-265, 305-308 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСББ «Геліос-Вугледар», про визнання фізичної особи безвісно відсутньою відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г. Луньова

Присяжні Д.В. Поправка

М.В. Потоцька