РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2021 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,
представника позивача адвоката Максимова М.І.,
представника відповідача Максіменко М.О.,
представника третьої особи Мазур Л.Б.,
Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Максимова М.І., звернувся до суду з позовом до відповідача КЕВ м.Харкова, у якому просить зобов`язати КЕВ м.Харкова направити до Чугуївської міської ради клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 разом зі своєю родиною: дружиною ОСОБА_2 , донькою ОСОБА_3 постійно мешкає у службовій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 06.08.2009 позивачем було отримано ордер №015287 на жиле приміщення, а саме квартири АДРЕСА_3 , який в силу закону є достатньою правовою підставою для вселення позивача та членів його сім`ї у службову квартиру. Згідно Довідки, виданої військовим комісаром Чугуївської ОРВК підполковнику запасу, ОСОБА_1 з 01.08.1999 року по 10.08.2020 року перебував на військовій службі в Збройних Силах. Відповідно, позивач має вислугу років на військовій службі понад 20 років, що підтверджується Витягом із послужного списку позивача. Також, у період з 12.01.2015 по 26.01.2015; з 31.03.2015 по 13.05.2015; з 25.09.2015 по 28.09.2015; з 07.06.2016 по 13.06.2016; з 14.06.2016 по 30.06.2016; з 22.09.2016 по 07.11.2016; з 22.11.2016 по 17.02.2017; з 04.03.2017 по 23.06.2017; з 04.07.2017 по 15.08.2017; з 05.09.2017 по 05.11.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Також, у період з 09.05.2018 по 01.08.2018; з 16.08.2018 по 10.09.2018; з 29.09.2018 по 25.12.2018; з 02.07.2019 по 15.08.2019; з 31.08.2019 по 03.11.2019; з 14.11.2019 по 04.01.2020; з 16.01.2020 по 26.03.2020 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
Зазначає, що позивач у вересні 2020 року звернувся до відповідача із заявою про підготовку та направлення до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири з числа службових, але отримав відмову.
Вважає, що відмова відповідача від підготовки та направлення до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири з числа службових, є безпідставною, необґрунтованою та такою, що істотним чином порушує ?конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені ?Законом ?України «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей»?.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Ухвалою суду від 03.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Ухвалою суду про відкриття провадження було визначено відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення ухвали для подачі відзиву.
Згідно з наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, представник КЕВ м.Харків отримав ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками 20.11.2020, тобто строк для подання відзиву встановлювався до 05.12.2020.
07.12.2020 до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив відповідача КЕВ м.Харкова на позовну заяву, згідно відбитку штампу на поштовому конверті відправлення здійснено 04.12.2020 (а.с.36-40).
Так, начальник КЕВ м.Харкова посилається на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (надалі - КЕВ м. Харків) є державною установою, створеною Міністерством оборони України з метою забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ, керівництва квартирно-експлуатаційними службами у зоні його відповідальності з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення, розвитку системи технічної експлуатації казарменно-житлового фонду та комунальних споруд з метою підтримання військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності. КЕВ м. Харків у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, іншими нормативно- правовими актами. Зокрема, питання, що стало предметом даного судового розгляду, а саме: виключення житла з числа службових, регулюється наступними нормативно-правовими актами: Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», «Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР», затвердженим постановою Ради Міністрів України від 04.02.1988 р. № 37, постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», «Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 р.(далі - Інструкція). Вказана «Інструкція» регламентує порядок вирішення питання, яке є предметом даного судового розгляду.
Представник вказує, що саме порядок, визначений пунктами 1-7 розділу 7 «Інструкції» не бажає виконувати позивач, більш того, він при зверненні до суду, проігнорував вказану правову норму, «не помітивши її»
Зокрема, п.1 розділу 7 «Інструкції» передбачено, що «особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилими приміщеннями згідно з чергою у військовій частині, яка визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.
Позивач звертався з відповідним рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , але отримав відмову, до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків позивач не звертався, тому він вирішив, що можливо порушити процедуру, визначену вищевказаною правовою нормою та звернутись безпосередньо до суду, тому відповідач вважає передчасним звернення позивача до суду за задоволенням вимог, які стали предметом даного судового розгляду.
Крім того, позивач повинен був звернутися до суду, оскаржуючи рішення військової частини НОМЕР_1 . Позивач пише про нібито «відмову відповідача від підготовки та направлення до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення спірної квартири з числа службових», але позивач не звертався до відповідача з подібним клопотанням, тому і не міг отримати відмову.
Крім того, вказує, що тільки рішення суду про зобов`язання КЕВ м. Харків «подати клопотання...» для винесення місцевим органом влади рішення про зняття статусу службового житла для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей недостатньо. Наслідком виконання такого незаконного рішення суду буде незаконне, за своєю юридичною природою рішення місцевого органу влади.
Також зазначено, що квартирна черга позивача ніяк не першочергова, у зв`язку з чим його позовні вимоги про подання клопотання про виключення службової квартири, в якій він та його сім`я мешкають, не можуть бути задоволені.
Вказана Постанова встановлює обов`язок відповідача у відповідності з вимогами розділу VII «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 « підготувати список надання військовослужбовцю житлової площі для постійного проживання, який разом з обліковою справою, витягом з наказу командира військової частини, копією протоколу засідання житлової комісії направити до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями». Саме так порядок є єдиним законним способом вирішення питання, що являється предметом даного судового розгляду.
На підставі викладеного відповідач просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву по справі за позовом ОСОБА_1 третя особа - ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: «направити до Чугуївської міської ради клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_4 з числа службових»; долучити до матеріалів справи та прийняти до розгляду відзив на позовну заяву по справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 до Квартирно- експлуатаційного відділу м. Харків про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: «направити до Чугуївської міської ради клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_4 з числа службових»; у задоволенні позовних вимог до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: «направити до Чугуївської міської ради клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_4 з числа службових» відмовити в повному обсязі.
При цьому посилався на те, що вирішення питання, яке стало предметом даного судового розгляду, у відповідності з нормами «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 провадиться на підставі рішення Комісії з контролю, затвердженого заступником Міністра Оборони України.
Ухвалою суду від 11.12.2020 задоволено клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків про залучення третьої особи та залучено до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерство оборони України (а.с.49).
11.12.2020 до суду подано відповідь представника позивача на відзив (а.с.52-55).
Так, представник позивача посилається на те, що «Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» передбачено право військовослужбовця звертатися із заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова щодо підготовки та направлення клопотання про виключення квартири з числа службових.
30.09.2020 позивачем було подано заяву до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про підготовку та направлення до Чугуївської міської ради клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових, у відповідь на яку було повідомлено про перебування питання щодо підготовки та направлення до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири з числа службових на розгляді.
Таким чином, твердження відповідача про відсутність інформації в матеріалах справи щодо звернення ОСОБА_1 з відповідним клопотанням є недоречним та таким, що не заслуговує на увагу, оскільки дії позивача, у свою чергу, супроводжуються активністю з метою реалізації свого беззаперечного права на отримання житла шляхом звернення до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова з відповідними вимогами.
Також, відповідачем не було враховано п. 10 розділу 7 цієї ж Інструкції, відповідно до якого військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу , а безпосереднє виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється виключно на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком, тому відповідач помилково вважає, що порядок отримання житла для постійного проживання є аналогічною процедурою, яка передбачена для виключення квартири з числа службових, у зв`язку з чим ми не мали потреби звертатися до житлової комісії військової частини.
Таким чином, позивачем було дотримано всі умови, що визначені Інструкцією.
Зокрема, відповідач акцентує увагу на тому, що при зверненні до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо виключення житлового приміщення з числа службового, ми отримали відмову у задоволенні своїх вимог. Проте, Голова житлової комісії військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 надав роз`яснення щодо того, що виключення квартир з числа службових житлових приміщень, здійснюється на підставі клопотання саме КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району. Таким чином, для реалізації позивачем свого беззаперечного права на отримання житла достатнім буде лише подання клопотання КЕВ м. Харкова до місцевого органу влади про зняття статусу службового житла з метою забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї.
Таким чином, не подаючи клопотання про виключення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових до Чугуївської міської ради, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
31.12.2020 до суду засобами поштового зв`язку надійшли заперечення до відповіді на відзив (а.с.60-63).
Відповідачем зазначено, що позивач посилається на норми «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», але без конкретизації вихідних даних документу, що не дає можливості визначити, який саме нормативний акт намагається використовувати позивач в цьому документі. Інформація щодо подання позивачем заяви до КЕВ м. Харків про підготовку та направлення до Чугуївської міської ради клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових подана лише як додаток до відповіді на відзив до позовної заяви, що є порушенням порядку оформлення позовної заяви, передбаченого ст. 175 ЦПК України. Позивач та його представник вводять суд в оману суд та інших учасників процесу, стверджуючи, що відповідь голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 містить «роз`яснення щодо того, що виключення квартир з числа службових житлових приміщень, здійснюється на підставі клопотання саме КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району», що є не правдою. Знову посилається на неправильне трактування позивачем та його представником рішень Верховного суду.
Третя особа правом на подачу пояснень по суті справи не скористалась.
Представник позивача у судовому засіданні доводи позовної заяви підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи у судовому засіданні при вирішенні спору покладалася на розсуд суду, зазначивши, що наявні всі підстави для надання права позивачу на житло, однак на теперішній час відсутній достатній фонд постійного житла.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, в межах остаточних позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
ОСОБА_1 з 01.08.1999 по 10.08.2020 перебував на військовій службі в Збройних Силах України, що підтверджується довідкою від 03.09.2020 №3838 виданої військовим комісаром Чугуївської ОРВК (а.с.23).
Відповідно до довідки №4/2089 від 30.06.2020 виданої військовою частиною НОМЕР_1 , підполковник ОСОБА_1 дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.15).
Відповідно до довідки №4/2088 від 30.06.2020 виданої військовою частиною НОМЕР_1 , підполковник ОСОБА_1 дійсно брав участь в Здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с.16).
Відповідно до довідки №М-18/448/Ц-А від 22.09.2020 виданої адміністратором відділу надання адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг міста Чугуєва, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованийза адресою: АДРЕСА_2 разом із дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17).
ОСОБА_1 30.09.2020 звернувся до КЕВ м. Харкова із заявою про підготовку та направлення до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири з числа службових, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.56).
Листом від 08.10.2020 за №4817 ОСОБА_1 було повідомлено, що вирішення питання щодо виключення житлового приміщення з числа службових буде розглянуто в подальшому (а.с.57).
Згідно довідки № 4595 від 24.09.2020, виданої КЕВ м. Харкова, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні, у загальній черзі з 27.02.2006 за №217 (а.с.21).
Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом.
Відповідач є державною організацію Міністерства оборони України, відноситься до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України, що здійснюють квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин. Відповідно до п. 1.3. Положення про організацію квартирно експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом МО України № 448 від 13.09.2013 одним з основним завдань такого органу є участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
За змістом положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
За змістом ст.118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон № 2011-VII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Згідно зі ст. 12 Закону України № 2011-VII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону № 2011-VII).
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року (надалі - Порядок).
Даним Порядком на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Таким чином, позивач має право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ уповноважений вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом.
Пунктом 3 Порядку визначений один з чотирьох способів забезпечення військово службовця постійним житлом - надання йому житла виключеного з числа службового.
Пунктом 11 Порядку встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: «Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу».
Таким чином, питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.
Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380 (надалі - Інструкція), регламентовано процедуру виключення житла з числа службового.
Згідно п. 10 розділу VII Інструкції, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.
Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях житлової комісії військової частини слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих».
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позивачем дотримано всі умови, які визначені Інструкцією, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем, перебував на військовій службі, має календарну вислугу 20 років 11 місяців, перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні, з 27.02.2006, але постійного житла до цього часу не отримав.
Щодо обставин викладених відповідачем у відзиві суд вважає, що вони не заслуговують уваги, оскільки відповідач повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.
Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Харкова порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ м. Харкова у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.
Доводи відповідача про недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.
Відповідна правова позиція викладена у Постанові від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, де Верховний Суд зазначив, що «немотивована бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості».
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивач та його родина не мають іншого житла та відповідно до ст.125 ЖК України не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, з чим погоджується відповідач у відзиві.
Потреба у використанні спірної квартири як службової відпала, оскільки квартира не є вільною, в ній зареєстрована сім`я позивача, що складається наразі з 3-х осіб, а тому така квартира не може бути віднесена до службових, і на неї не може бути виданий ордер на вселення іншим особам, оскільки ордер надано на вказану квартиру саме позивачу в порядку черговості в 2009 році. Вказаний ордер в судовому порядку недійсним не визнавався.
Не подаючи для клопотання щодо виключення спірної квартири з числа службової, відповідач унеможливлює реалізацію позивачем права на житло, позбавляє його адекватних процесуальних гарантій.
Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права позивача на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Таким чином суд, приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.14), у зв`язку з чим від сплати судового збору звільнений.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 840,80 на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.2, 4, 12, 13, 76, 77,81, 141, 223, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст..19, 47, 129 Конституції України, ст..11, 328 ЦК України, ст..50, 118, 125 ЖК УРСР, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2021.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова, місце знаходження: 61024, м.Харків, вул..Пушкінська, 61, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, місце знаходження: 03168, м.Київ, Повітрофлотський проспект, 6, .

Повне судове рішення складено та підписано 11.02.2021.

Суддя Колесник С.А.