Справа№ 2-22/11
Провадження№2/508/22/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.21 року смт. Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Банташ Д.С.,

при секретарі Мазарак Н.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача СТОВ «Злагода» - Кєсаєва Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Миколаївка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та СТОВ «Злагода» в особі голови Кєсаєва Т.Г. про стягнення безпідставно придбаного майна та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та СТОВ «Злагода» в особі голови Кєсаєва Т.Г. про стягнення безпідставно придбаного майна та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивувала тим, що у вересні 2003 року відповідач ОСОБА_3 взяла у неї у позику грошові кошти в розмірі 5000 грн., а з метою забезпечення боргового зобов`язання остання передала їй у безстрокове користування земельну ділянку площею 7,93 га, яка розташована на території Катерино-Платонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, передала також і оригінал державного акту на право приватної власності на цю земельну ділянку. Тривалий час вона не мала можливості приступити до обробітку зазначеної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка перебувала у користуванні СТОВ «Злагода». Тільки восени 2007 року з дозволу начальника Ширяївського відділу управління з контролю за використанням та охороною земель в Одеській області вона, позивач, приступила до обробітку земельної ділянки, яку їй добровільно передала ОСОБА_3 . При обробці зазначеної земельної ділянки нею були витрачені 3246 грн. (оранка, обробіток масиву, придбанням дизпалива, насіння соняшника та інше). 11 жовтня 2008 року ОСОБА_3 разом з головою СТОВ «Злагода» ОСОБА_4 , заволоділи врожаєм соняшника загальною вагою 3 тони, зібравши його з площі 2,0 га зазначеної вище земельної ділянки.

Просила суд зобов`язати відповідачів передати їй незаконно зібраний 11.10.2008 року врожай соняшника з площі більш як на 2,0 га земельної ділянки № НОМЕР_1 розташованої на масиві № НОМЕР_2 , площею 7,93 га. На території Катерино-Платонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області загальною вагою 3 тони; стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 1000 грн.; стягнути з СТОВ «Злагода» на її користь компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 10000 грн.; стягнути з СТОВ «Злагода» на її користь сплачені судові витрати. (том 1 а.с. 2-4)

Уточнивши свої позовні вимоги, остаточно просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти за незаконно зібраний 11.10.2008 року врожай насіння соняшника з площі 7,93 га. земельної ділянки розташованої на території Катерино-Платонівської сільської ради загальною вагою 3 (три) тони в розмірі 64800 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 25000(двадцять п`ять тисяч) грн.; стягнути з ОСОБА_4 на її користь компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.; стягнути з голови СТОВ Злагода - ОСОБА_4 на її користь 450 грн. за оплату послуг відповідно до квитанції; стягнути з ОСОБА_3 на її користь сплачені судові витрати. (том 2 а.с. 117-118)

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідачі своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалися. Інших заяв і клопотань на адресу суду не подавали.

Рух справи в суді.

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2010 року відкрито провадження у зазначеній справі. (том 1 а.с. 24)

25 жовтня 2018 року зазначена справа згідно розпорядження Голови суду О.В. Алексеєвої від 09.10.2018 року, у зв`язку з неможливістю розподілу справи між суддями надійшла в провадження Миколаївського районного суду Одеської області.

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року, зазначена справа прийнята до свого провадження суддею Парієм І.О. (том 1 а.с. 169)

Згідно ухвали Миколаївського районного суду Одеської області від 19 лютого 2021 року справу направлено до Ширяївського районного суду Одеської області за підсудністю. (том 1 а.с. 185-186)

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року скасовано ухвалу Миколаївського районного суду Одеської області від 19.02.2019 року, справу направлено для продовження розгляду до Миколаївського районного суду Одеської області. (том 1 а.с. 146-147)

Відповідно до рішення Вищої Ради правосуддя від 25 серпня 2020 року № 2449/0/15/20 суддя Миколаївського районного суду Одеської області Парій І.О. звільнений у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2020 року, зазначена справа передана до провадження судді Миколаївського районного суду Одеської області Банташ Д.С. (том 2 а.с. 19)

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області Банташ Д.С. від 02 жовтня 2020 року справу було прийнято до свого провадження. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. ( том 2 а.с. 20-22).

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 06 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (том 2 а.с. 125).

Позивач ОСОБА_1 і її представник, адвокат Сатановський М.С., в судових засіданнях позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні зазначала, що в 2003 році вона позичила ОСОБА_3 загалом 5500 грн., а остання з метою забезпечення боргового зобов`язання передала їй у безстрокове користування земельну ділянку площею 7,93 га, яка розташована на території Катерино-Платонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області та державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Але, обробляти земельну ділянку вона не мала змоги, оскільки земельна ділянка перебувала в користуванні СТОВ «Злагода». Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_3 для укладання договору оренди земельної ділянки, але остання відмовлялася від цього. Оскільки ОСОБА_3 позичені кошти не повертала, договір оренди земельної ділянки укладати відмовлялася, тому вона в 2017 році з дозволу начальника Ширяївського відділу управління з контролю за використанням та охороною земель в Одеській області, почала обробляти належну ОСОБА_3 земельну ділянку самостійно. В 2008 році на цій земельній ділянці нею було засіяно соняшник. 28 вересня 2008 року вона почала прибирати врожай соняшника, але приїхали працівники поліції і заборонили їй це робити. Зазначала, що нею було прибрано врожай приблизно з площі 5,0 га, а 2,0 га площі залишилося на полі неубраним. 10 жовтня 2008 року залишок врожаю з площі 2,0 га, який залишився на полі убрано ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , використовуючи техніку СТОВ «Злагода». Зібраний врожай було відвантажено на цьому ж підприємстві і реалізовано саме ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Кількість зібраного врожаю визначила посилаючись на середню врожайність та площу з якої його було убрано, визначивши розмір його як 3 тони соняшника.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, вважала позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Підтвердила ті обставини, що вона неодноразово зверталася до позивачки і отримувала від неї у борг кошти, отримала близько 5000 грн. В рахунок отриманих коштів позивач обробляла її земельну ділянку приблизно 3 роки. В 2007 році вона звернулася до ОСОБА_1 і попросила повернути їй земельну ділянку і державний акт, оскільки вона має намір укласти договір оренди землі з СТОВ «Злагода». Але не зважаючи на це позивач без її згоди продовжувала обробляти земельну ділянку, державний акт на земельну ділянку відмовлялася повертати, змушувала її укласти договір оренди земельної ділянки саме з нею. Хто саме збирав урожай на належній їй земельній ділянці їй не відомо. Зазначала, що вона навіть не знає де ця земельна ділянка знаходиться і ніякого відношення до подій на які посилається позивач не має.

Представник відповідача, адвокат Батченко О.О., у судовому засіданні позов не визнала, вважала позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керівник СТОВ «Злагода», ОСОБА_4 , у судовому засіданні позов не визнав, вважав позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Підтвердив ті обставини, що між ОСОБА_3 і СТОВ «Злагода» свого часу був укладений договір оренди земельної ділянки, який згодом було розірвано на вимогу ОСОБА_3 . Потім починаючи з 2009 року ОСОБА_3 і СТОВ «Злагода» знову уклали договір оренди земельної ділянки. З 2009 року по теперішній час належна ОСОБА_3 земельна ділянка обробляється його підприємством. Зазначав, що він ніякого відношення не має до врожаю, який був зібраний у ОСОБА_1 в 2008 році. ОСОБА_3 до нього з цього приводу також не зверталася.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року було викликано в судове засідання в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Обов`язок щодо забезпечення явки свідків в судове засідання покладено на позивача.

19.11.2021 року свідки в судове засідання не з`явилися. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, судом було ухвалено про продовження судового розгляду.

Суд у порядку загального позовного провадження, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно п.п. 9 Перехідних положень ЦПК України (Розділ XIII), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 466313, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,93 га, яка розташована на території Катерино-Платонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сторонами по справі, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , в судовому засіданні було підтверджено і не заперечувалося, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5000 грн., за що ОСОБА_3 надала можливість ОСОБА_1 певний час користуватися земельною ділянкою площею 7,93 га, яка розташована на території Катерино-Платонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області. ОСОБА_3 передала також і державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Сторонами також не заперечувалося, що договору оренди зазначеної земельної ділянки між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладено не було.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Так, позивач звернулася до суду із позовом посилаючись на порушення її прав, а саме на незаконний збір належного їй урожаю.

Разом з тим, у відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім цього, відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

Позивач та його представник не надали суду належних і беззаперечних доказів щодо наявності у діях відповідачів складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність їх поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 статті 81 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 1 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зокрема така правова позиція відображена у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від встановлення порушеного права, а судом не встановлено порушення права, то вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі повного та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Питання судових витрат вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та СТОВ «Злагода» в особі голови Кєсаєва Т.Г. про стягнення безпідставно придбаного майна та відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 09 грудня 2021 року.

Суддя Д.С. Банташ