РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Садовського К.С.,

за участю секретаря судових засідань - Пастушенко К.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

прокурора - Размєтаєва А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області, треті особи: Київська окружна прокуратура м. Харкова, Харківське районне управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з держави в особі Державного казначейства в Харківській області 150000 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 30.07.2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст. 175, 177 ЦПК України та позивачу наданий час для усунення недоліків.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 17.08.2020 року відкрито провадження по даний справі та призначено до судового розгляду. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, у зв`язку із чим сторони були викликані в підготовче судове засідання.

Позовні вимоги позивач вмотивовує тим, що 07 вересня 1996 року прокуратурою Київського району м. Харкова була порушена кримінальна справа за фактом заподіяння гр. ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 102 КК України (редакція 1960 р.). Досудове розслідування проводилось на той час СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області. 04 серпня 1996 року йому, ОСОБА_1 , було пред`явлене обвинувачення за ст. 102 КК України. Після проведення комісійної судово-медичної експертизи, що була призначена слідчим за його клопотанням, усі обвинувачення були з нього зняті, а слідчий СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області Тимошко В.В. закрив кримінальну справу за п.2 ст. 6 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 102 КК України. Позивач вказує, що більше ніж півтора роки до нього був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що завдавало йому «дискомфорт» та моральні страждання, так як його звичайний життєвий уклад був порушений. Він втратив спокій та сон, відчував страждання внаслідок хвилювання його близьких та почав вживати заспокійливі препарати. На той час він займався приватною юридичною практикою та розумів, що внаслідок наявності в нього судимості, він втратить можливість її здійснювати. Завдану йому моральну шкоду він оцінює в 150000 грн.

12.11.2020 року через канцелярію суду надійшов відзив ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , з тих підстав, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області своїми діями не порушувало прав позивача. Також представник відповідача посилався на необґрунтованість заявлених позивачем вимог у зв`язку із їх недоведеністю та відсутністю розрахунку суми завданої моральної шкоди.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2021 р. закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2021 р. судом проведено заміну третіх осіб: Харківську місцеву прокуратуру № 2 на її правонаступника - Київську окружну прокуратуру м. Харкова, а Київський відділ поліції ГУНП в Харківській області на його правонаступника - Харківське районне управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги, надав пояснення аналогічні тим, що викладені ним у позові та додатково пояснив, що раніше не звертався до суду з цими позовними вимогами, так як боявся помсти з боку слідчих та прокурорів. Також позивач наполягав, що належним відповідачем по справі є саме ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області, посилаючись на лист- відповідь на його звернення Державної казначейської служби України від 18.11.2020 (а.с. 48). Заяв або клопотань про залучення до участі в якості відповідачів інших державних органів він не має.

В судове засідання представник відповідача Нестеренко І. не з`явилась, неодноразово надавала заяви про розгляд справи у її відсутність (а.с. 62, 73).

Прокурор Размєтаєв А.С., який представляє інтереси третьої особи, в судовому засіданні повністю приєднався к доводам представника відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Харківське районне управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області в судове засідання свого представника не направило, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За результатами дослідження матеріалів справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши позивача ОСОБА_1 в якості свідка, судом встановлено наступне.

В липні 1996 року прокуратурою Київського району м. Харкова була порушена кримінальна справа № 61961601 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 102 КК України (редакція 1960 р.), тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Інформацію про точну дату прийняття постанови про порушення кримінальної справи матеріали цивільної справи не містять.

Органом досудового розслідування було встановлено, що 11.07.1996 року у дворі будинку АДРЕСА_1 між громадянами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт, під час якого ОСОБА_1 наніс ОСОБА_2 один удар кулаком у обличчя, від чого ОСОБА_2 впав. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 5957 від 16.08.1996 р. гр. ОСОБА_2 внаслідок цієї події були завдані тілесні ушкодження, що відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Попереднє розслідування проводилось на той час СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області.

04 серпня 1996 року в межах вказаної кримінальної справи, гр. ОСОБА_1 було пред`явлене обвинувачення за ст. 102 КК України.

Постановою слідчого СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області Тимошко В.В. від 28.09.1999 року кримінальна справа № 61961601 була закрита на підставі п.2 ст. 6 КК України у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст. 102 КК України.

Підставою для закриття кримінальної справи стали висновки комісійної судово-медичної експертизи № 52 від 27.03.1998 р., згідно яких у гр. ОСОБА_2 у зв`язку із подіями 11.07.1996 р. мають місце не середньої тяжкості тілесні ушкодження, а легкі, у зв`язку із чим слідчий дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки іншого складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 106 КК України, який відноситься до справ приватного обвинувачення и попереднє розслідування по яких не проводиться.

Також судом встановлено, що до обвинуваченого ОСОБА_1 в ході розслідування кримінальної справи № 61961601 був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, який був скасований постановою слідчого Тимошко В.В. від 28.09.1999 р. Точну дату початку його застосування до ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені частиною першою статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4від 31.03.1995 року обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Як роз`яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Однак, позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди, оскільки жодного доказу обставинам її заподіяння за фактом подій, які відбулись більше ніж 20 років потому, суду надано не було. Пояснення самого ОСОБА_1 , який був допитаний в якості свідка, суд відхиляє, оскільки позивач є особою, яка особисто заінтересована у результаті розгляду даної справи. Тому за умов недоведеності позовних вимог, підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи представника Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області щодо неналежного відповідача є недостатньо обґрунтованими, оскільки у заключній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить стягнути заподіяну йому моральну шкоду не безпосередньо з Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області, а з держави в особі Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області. Таким чином, хоча позивачем і невірно визначений державний орган, діями якого, на його думку, заподіяна моральна шкода, вимоги в остаточному рахунку заявлені ним до Держави, а тому відмова у задоволенні позову лише з цієї підстави не є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 137, 141, 206, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області, треті особи Київська окружна прокуратура м. Харкова, Харківське районне управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби в Харківській області, , юридична адреса: 61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18.

Третя особа: Київська окружна прокуратура м. Харкова, адреса місця знаходження - 61002, м. Харків, вул. Сумська, 76.

Третя особа: Харківське районне управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, адреса місця знаходження - 61002, м. Харків, вул. Алчевських, 49.

Повний текст рішення складено 07.06.2021.

Суддя-