22-ц/804/404/21
263/1238/20

Головуючий у І інстанції Васильченко О.Г. Єдиний унікальний номер 263/1238/20
Номер провадження 22-ц/804/404/21
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Лопатіної М.Ю.,

Мальцевої Є.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу комунального комерційного підприємства «Маріупо-льтепломережа» в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2020 року у справі за позовом комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепло-мережа» (далі ККП «Маріупольтепломережа») звернувся до суду із позовом до відпові-дачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ). У зв`язку із частковою оплатою відповідачами послуг з надання теплової енергії за період з 01 жовтня 2014 року по 01 січня 2020 року утворилася заборгованість в сумі 31 030 грн. 68 коп. З метою захисту свого інтересу позивач звертався до Жовтневого район-ного суду м. Маріуполя Донецької області із заявою про видачу судового наказу про стяг-нення заборгованості, однак ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донець-кої області від 10 грудня 2019 року підприємству було відмовлено у його видачі. Крім ос-новного боргу відповідачі мають сплатити суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобов`язання, яка складає 5 708 грн. 85 коп. та 3% річних в сумі 2 023 грн. 12 коп. Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів борг в розмірі 31 030 грн. 68 коп., 3% річних в сумі 2 023 грн. 12 коп., інфляційні витрати в сумі 5 708 грн. 85 коп., а також су-довий збір в сумі 2 102 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листо-пада 2020 року в задоволенні позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ККП «Маріупольтепломережа» звернулося з апеляційною скаргою в якій посилаючись на неправильне застосування су-дом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просив рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрун-тування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсут-ності представника підприємства не повідомивши його про час та дату судового засідання та не ознайомивши з наданими позивачами доказами.

Відзивів на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розгляда-ється апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі мате-ріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши до-води апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задово-льнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове паро част-кове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із до-триманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує ви-сновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обста-вин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викла-дених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуаль-ного права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК Украї-ни).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки надані позивачем докази не підтверджують право володіння або користування відповідачами квартирою у період надання їм послуг з теплопостачання.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йо-му належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються ви-ключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні пос-луги» від 24 червня 2004 року).

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних заса-дах (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку ук-ладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримува-чем або уповноваженою ним особою (ч. 1 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна бага-токвартирного будинку (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом п`ятим частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року на споживача був покладений обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, саме споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а відтак висновок суду про необхідність відмови у задо-воленні позову не відповідає вимогам закону і, оскільки, до такого висновку суд першої інстанції дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, апеля-ційний суд згідно із ч. 4 ст. 367 ЦПК України не обмежений доводами та вимогами апе-ляційної скарги і тому переглядає справу повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, місце проживання ОСОБА_2 з 25 жовтня 1996 року зареєстровано у кв. АДРЕСА_2 (а.с. 13).

З довідки Департаменту адміністративних послуг відділу аналітичного забезпечення від 15 березня 2021 року № 099-99.02-10114 вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 з 25 жовтня 1996 року зареєстровано за тією ж самою адресою (а.с. 100-101), але вона з 21 жовтня 2015 року фактично проживає без реєстрації в буд. АДРЕСА_3 (а.с. 38), а відтак житлово-комунальними послугами у квар-тирі № НОМЕР_2 не користується.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 грудня 2019 року комунальному комерційному підприємству «Маріупольтепломережа» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за користування послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 5).

Відповідачка ОСОБА_2 у своєму відзиві на позовну заяву просила суд застосува-ти позовну давність до спірних правовідносин та визнала позовні вимоги частково за пе-ріод з грудня 2016 року по грудень 2019 року (а.с. 41-44).

Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосу-вання позовної давності в наказному провадженні, визначивши, що подання заяви про видачу судового наказу не перериває позовної давності за відповідною вимогою чи її час-тиною на підставі частини другої статті 264 ЦК України (постанова ВП ВС від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабіне-ту Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла до-відатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячно-го платежу.

З огляду на те, що у позивача з відповідачкою ОСОБА_2 є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведен-ня термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Оскільки подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перервало загаль-ної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту про-строчення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. Послуги, надані у грудні 2016 року, відповідачка мала оплатити до 20 січня 2017 року включно (тобто позо-вна давність за вимогою про стягнення заборгованості за грудень 2016 року минала 21 січня 2017 року). А позивач звернувся з позовом 29 січня 2020 року.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 267 ЦК України, апеляційний суд вва-жає, що позивач має право на стягнення заборгованості за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, в зв`язку із чим позовні вимоги необхідно задовольнити частково за вказаний період.

З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість за наданими послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: кв. АДРЕСА_2 з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року складає 20 812 грн. 14 коп. і підлягає стягненню лише з відповідачки ОСОБА_2 , оскільки від-повідачка ОСОБА_3 за цією адресою житлово-комунальними послугами не користу-ється з 21 жовтня 2015.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено дого-вором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредито-ра зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (ви-сновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідачка ОСОБА_2 прострочила виконання грошового зо-бов`язання, вона на вимогу позивача повинна сплатити інфляційні втрати та три процен-ти річних від простроченої суми.

Оскільки початок періоду прострочення за кожним щомісячним платежем припадає на 21 число кожного наступного місяця, розрахунок трьох процентів річних необхідно проводити за формулою: 3% річних від суми боргу за місячним платежем = сума боргу за один щомісячний платіж * 3 / 100 / кількість днів у році, коли мало місце прострочення * кількість днів прострочення цього щомісячного платежу у відповідному році.

Тому сума заборгованості за процентами з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року включно відповідно до заявленого позивачем розрахунку становить: за прострочення оп-лати послуг за січень 2017 року 121 грн. 50 коп. (за період з 21 лютого 2017 року по 29 січня 2020 року тобто за 1 072 дні: 1 378 грн. 40 коп. * 3 / 100 / 365 * 1 742).

За лютий 2017 року 112 грн. 90 коп., березень 2017 року 98 грн. 82 коп., жовтень 2017 року 10 грн. 34 коп., листопад 2017 року 75 грн. 61 коп., грудень 2017 року 69 грн. 77 коп., січень 2018 року 81 грн. 33 коп., лютий 2018 року 73 грн. 16 коп., бере-зень 2018 року 66 грн. 63 коп., квітень 2018 року 31 грн. 06 коп., жовтень 2018 року 8 грн. 74 коп., листопад 2018 року 37 грн. 30 коп., грудень 2018 року 41 грн. 07 коп., січень 2019 року 39 грн. 59 коп., лютий 2019 року 38 грн. 88 коп., березень 2019 року 33 грн. 42 коп., квітень 2019 року 19 грн. 08 коп., жовтень 2019 року 56 коп., листопад 2019 року 5 грн. 46 коп. та грудень 2019 року 95 коп.

За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, з відповідачки не обхідно стягнути три проценти річних від простро-ченої суми заборгованості з врахуванням заявлених позовних вимог в розмірі 525 грн. 06 коп.

Оскільки індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, то якщо сума боргу сплачується з 16 до останнього дня місяця включно, розраху-нок інфляційних втрат починається з наступного за цим місяцем і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу (п. 43 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 916/1883/16).

З огляду на вказане інфляційні втрати за прострочення оплати за послуги надані у січні 2017 року, які мали бути оплачені до 20 лютого 2017 року включно, необхідно роз-раховувати, з березня 2017 року та по січень 2020 року включно.

Тому відповідно до заявленої позивачем у розрахунку заборгованості, на яку слід нарахувати інфляційні втрати за період з січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, сума та-ких втрат, що має компенсувати відповідачка, становить: за прострочення оплати послуг за січень 2017 року 377 грн. 68 коп. (індекс інфляції за березень 2017 січень 2020 року включно: 101,8 * 100,9 * 101,3 * 101,6 * 100,2 * 99,9 * 102 * 101,2 * 100,9 * 101 * 101,5 * 100,9 * 101,1 * 100,8 * 100 * 100 * 99,3 * 100 * 101,9 * 101,7 * 101,4 * 100,8 * 101 * 100,5 * 100,9 *101 * 100,7 *99,5 * 99,4 *99,7 *100,7 * 100,7 * 100,1 * 99,8 * 100,2 / 10035 = 1,274; 1378 грн. 40 коп. * 1,274 - 1378 грн. 40 = 377 грн. 68 коп.).

За лютий 2017 року 331 грн. 06 коп., березень 2017 року 285 грн. 34 коп., жов-тень 2017 року 24 грн. 57 коп., листопад 2017 року 172 грн. 93 коп., грудень 2017 року 146 грн. 81 коп., січень 2018 року 164 грн. 56 коп., лютий 2018 року 138 грн. 19 коп., березень 2018 року 120 грн. 91 коп., квітень 2018 року 59 грн. 10 коп., жовтень 2018 року 12 грн. 48 коп., листопад 2018 року 47 грн. 88 коп., грудень 2018 року 43 грн. 26 коп., січень 2019 року 38 грн. 25 коп., лютий 2019 року 27 грн. 11 коп., березень 2019 року 8 грн. 49 коп., квітень 2019 року 84 коп., а разом 1 999 грн. 61 коп.

Але з врахуванням позовних вимог підлягають стягненню з відповідачки інфляційні втрати за прострочення оплати наданих послуг в розмірі 1 415 грн. 85 коп.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду пер-шої інстанцій скасувати та позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 102 грн. (а.с. 1, 2). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 153 грн. (а.с. 69, 86).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на загальну суму у розмірі 20 812,14 грн., що становить 58,7% від заявленої по-зивачем суми у розмірі 38 762,65 грн., з відповідачки на користь позивача необхідно стяг-нути частину сплаченого судового збору у розмірі 1233,87 грн. (2 102 грн. х 58,7%) за по-дачу позову до суду першої інстанції та 1850,81 грн. за подачу апеляційної скарги (3 153 грн. х 58,7%).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломе-режа» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листо-пада 2020 року скасувати.

Позов комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь комунального комерційного під-приємства «Маріупольтепломережа» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року в розмірі 20 812 (двадцять тисяч ві-сімсот дванадцять) грн. 14 коп., 3% річних в розмірі 525 (п`ятсот двадцять п`ять) гривень 06 коп. та інфляційні втрати в розмірі 1 415 (одна тисяча чотириста п`ятнадцять) грн. 85 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь комунального комерційного під-приємства «Маріупольтепломережа» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 233 (одна тисяча двісті тридцять три) грн. 87 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь комунального комерційного під-приємства «Маріупольтепломережа» витрати по сплаті судового збору за подачу апеля-ційної скарги в сумі 1 850,81 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) грн. 81 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рі-шення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.

Судді В. М. Барков

Є. Є. Мальцева

М. Ю. Лопатіна