Справа № 135/163/21
Провадження № 2/135/137/21
01.06.2021 Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: судді Корнієнка О.М.,
з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про розірвання трудового договору,
ОСОБА_2 звернулась в суд із позовною заявою до ФОП ОСОБА_3 про розірвання трудового договору. В позовній заяві зазначила, що 14 лютого 2017 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. 14 лютого 2017 року ФОП ОСОБА_3 видано наказ (розпорядження) №661-2 про прийняття її на роботу, як найманого працівника. З 03 серпня 2018 року вона прийнята як найманий працівник на роботу до ФОП ОСОБА_4 .. Однак, запис в трудову книгу про звільнення з роботи ФОП ОСОБА_3 не внесено. З 03 серпня 2018 року вона заробітну плату від ФОП ОСОБА_3 не отримувала. 24 липня 2020 на адресу ФОП ОСОБА_3 було направлено заяву-повідомлення про розірвання трудових відносин, однак відповіді не отримано. Крім того, відповідно до Витягу з реєстру стало відомо про те, що ФОП ОСОБА_3 припинив свою діяльність з 16.06.2020. Встановити місцезнаходження ФОП ОСОБА_3 неможливо. Тому, такими діями ФОП ОСОБА_3 порушує її трудові права, адже вона позбавлена можливості укладення трудових відносин з новим роботодавцем, тому змушена звернутися до суду з метою захисту своїх прав.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Полоз І.В. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Додатково пояснила, що з 03.08.2018 року ОСОБА_2 працевлаштована у підприємці ОСОБА_5 , відтак, припинення трудових відносин з ФОП ОСОБА_3 відбулось 02.08.2018.
Відповідач ОСОБА_3 не з`явився в судове засідання, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованою адресою місця проживання: АДРЕСА_1 . Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив.
За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Правовідносини між сторонами виникли внаслідок припинення трудових відносин та регулюються Главою ІІІ КЗпП України.
Судом встановлено, що 14 лютого 2017 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, що підтверджується копією трудового договору від 14 лютого 2017 року та копією наказу (розпорядження) №661-2 від 14 лютого 2017 року про прийняття на роботу, повідомленням про прийняття на роботу.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45);
Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року (зі змінами, внесеними наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 14.10.2010р. № 320, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 16.09.2014 року № 660) у разі закінчення строку трудового договору або припинення його достроково в трудовому договорі, фізична особа-підприємець робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КзпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.
Позивач заявляє, що припинила працювати найманим працівником у ФОП ОСОБА_3 , з липня 2018 року заробітної плати не отримує, однак, запис в трудову книжку про звільнення з роботи ФОП ОСОБА_3 не внесено.
Судом встановлено, що згідно заяви ОСОБА_2 просить звільнити її з посади за власним бажанням з 02.02.2018. Вказує, що направила вказану заяву відповідачу.
Не вирішення ФОП ОСОБА_3 питання про звільнення позивача є порушенням її права на звільнення за власним бажанням, яке гарантоване ст. 38 КЗпП.
У ч.ч. 1, 2ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.
Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.
Згідно із приписами ч. 1ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
У ч. 2 ст. 22 КЗпП України встановлено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд, враховуючи викладені обставини та визнання відповідачем позову, яке прийняте судом, дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про розірвання трудового договору ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.
Разом з тим, незважаючи на те, що позивач вказує, що припинення трудових відносин сталось з 02.08.2018, судом встановлено, що згідно інформації довідки за формою ОК-5 Пенсійного фонду України видно, що ОСОБА_2 отримувала заробітну плату в ФОП ОСОБА_3 з лютого 2017 року по кінець червня 2018 року. А саме, видно, що за червень 30 днів перебувала трудових відносинах, тобто повний місяць. Згідно інформації вказаної довідки, в липні не перебувала в трудових відносинах, заробітну плату не отримувала в ФОП ОСОБА_3 .
Відтак, за відсутності інших доказів, наданих позивачем, суд вважає доведеними позовні вимоги про перебування в трудових відносинах із підприємцем до кінця червня 2018 року. При цьому посилання позивача на те, що вона працевлаштувалась на новому місці роботи 03.08.2018 не є беззаперечним доказом того, що вона припинила трудові відносини за попереднім місцем роботи напередодні, тобто 02.08.2018.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 38 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 280-282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Встановити факт припинення трудових відносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), з 30 червня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Суддя