Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/261/21

Провадження № 2/439/227/21

05 травня 2021 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Петейчука Б.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Національний природний парк «Північне Поділля»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Професійна первинна профспілкова організація Національного природного парку «Північне Поділля»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національний природний парк «Північне Поділля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Професійна первинна профспілкова організація Національного природного парку «Північне Поділля» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, ухвалив таке рішення.

Позивач ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Національного природного парку «Північне Поділля», у якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Національного природного парку «Північне Поділля» від 20 січня 2021 року № 3-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу НПП «Північне Поділля»; стягнути з відповідача - Національного природного парку «Північне Поділля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2021 року по день поновлення на роботі; стягнути з відповідача - Національного природного парку «Північне Поділля» на користь ОСОБА_1 15000 грн. (п`ятнадцять тисяч грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що він ОСОБА_1 із 03.05.2012 року працював в Національному природному парку «Північне Поділля» на посадах провідного наукового співробітника відділу науки та екологічно-освітньої роботи; провідного наукового співробітника відділу науки; старшого наукового співробітника відділу науки (в подальшому назву змінено на науково-дослідний відділ).

Позивач вказує, що 20 січня 2020 року відповідачем видано наказ № 3-о про звільнення позивача у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці з 29 січня 2020 року відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вважає, що відповідачем порушено норми вимог ст. 32 КЗпП, зокрема у відповідача не відбулося фактичних змін в організації виробництва і праці і не відбулася зміна істотних умов праці, оскільки згідно наказу від 31 жовтня 2019 року № 278-ОД, наказу від 21.09.2020 року № 102-ОД, наказу від 02.11.2020 року № 119-ОД, - затверджено структуру НПП «Північне Поділля», а саме: змінено назву «відділу науки» на «науково-дослідний відділ», а також зобов`язано внести зміни, доповнення та викласти в новій редакції посадові та робочі інструкції для працівників, у тому числі і для старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Баточенка В.М.

Позивач стверджує, що вищезазначені накази було видано на виконання листа Міністерства енергетики та природних ресурсів про затвердження нової структури НПП «Північне Поділля». Жодних змін щодо істотних умов праці старшого наукового співробітника ці накази не містять.

Позивач акцентує увагу, що 20 січня 2021 року відповідачем видано наказ № 3-о про звільнення його у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці з 29 січня 2020 року відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Позивач звертає увагу, що порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до його моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому вважає, що достатньою буде матеріальна компенсація моральної шкоди в розмірі 15000 гривень.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач зазначає, що 20 січня 2021 року директором Парку Кийком А.О. видано наказ № 3-о «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача 29.01.2021 року звільнено з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Парку у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України, хоча наказу про внесення змін в організації виробництва і праці по Парку не видавалось.

Відповідач стверджує, що з позивачем було проведено повний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства України: нараховано заробітну плату за відпрацьований час в січні місяці 2021 року в сумі 11 711,3 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 12 683,58 грн. та відповідно до п. 1 ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 9 759,71 грн. Відповідач акцентує увагу що підставою для видання наказу від 20.01.2021 року № 3-о став наказ директора НПП «Північне Поділля» Кийка А.О. від 02.11.2020 року № 119-ОД «Про внесення змін і доповнень до посадових та робочих інструкцій працівників». Пунктом 3 даного наказу провідного фахівця з кадрів Парку було зобов`язано попередити письмово про зміну істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці для окремих працівників установи відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 32 КЗпП України про що позивач і був повідомлений письмово.

Відповідач звертає увагу, що посилання позивача про необхідність отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації у разі розірвання трудового договору з ініціативи власника є безпідставним, оскільки згода виборного органу необхідна у випадку внесення змін в організацію виробництва і праці, а таких змін в організації виробництва і праці не було. Посадова інструкція старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу, на якій перебував позивач повністю відповідала вимогам чинного законодавства України.

Відповідач вважає, що позивачем не вказано якої конкретно моральної шкоди він зазнав внаслідок порушення його прав через незаконне, на його думку, звільнення. Тому вимогу про стягнення з Парку моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. вважає безпідставною.

Відповідач зазначає, що рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади приймалося директором Парку, який звільнений наказом Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України від 27.01.21 років № 27-о на вимогу на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації відповідно до статті 45 КЗпП України. Тому дану цивільну справу просить розглядати на підставі наявних у справі доказів.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

24.02.2021 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем було подано відзив у якому заперечив позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди у зв`язку із її необґрунтованістю, вирішення спору покладено на розсуд суду.

Від представника третьої особи голови ППО НПП «Північне Поділля» Тимкевич С.П. надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника третьої особи. Щодо предмета спору надав пояснення, що колишній директор установи ОСОБА_2 не повідомляв профспілковий комітет НПП «Північне Поділля» про зміни в організації виробництва і праці, які відбулись в установі, а одноосібно видав наказ № 119-ОД від 02.11.2020 року «Про внесення змін і доповнень до посадових та робочих інструкцій працівників НПП «Північне Поділля» п. 3 якого зобов`язано колишнього провідного фахівця з кадрів ОСОБА_3 попередити письмово до 05.11.2020 року ряд працівників, серед яких був ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці для окремих працівників установи відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 32 КЗпП України. В даному наказі не вказано жодних причин змін в організації виробництва і праці, що відбулися чи мають відбутися в установі, в результаті яких можуть запроваджуватись істотні зміни умов праці. Тому вирішення справи покладає на розсуд суду із врахуванням пояснень третьої особи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Секретар О.Л. під час судового засідання позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 під час судового засідання позовні вимоги визнав частково. Позовні вимоги в частині поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із розрахункового листа на виплату вихідної допомоги при звільненні. Заперечив щодо задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у зв`язку із її недоведеністю та необґрунтованістю.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами по справі встановлено, що ОСОБА_1 03 травня 2012 року прийнятий на роботу на посаду провідного наукового співробітника відділу науки та екологічно-освітньої роботи НПП «Північне Поділля», що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 від 31.08.1972 року та Вкладишем до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.05.2012 року (а.с. 11-14).

ОСОБА_1 у своїй роботі керувався Посадовою інструкцією старшого наукового співробітника відділу науки, яка затверджена виконуючим обов`язки директора Національного природного парку «Північне Поділля» ОСОБА_5 від 01.07.2013 року (а.с. 15-17).

У зв`язку із зміною назв профільного міністерства, підрозділів і посад працівників підрозділів установи, раціональним розподілом праці, уточнення завдань та обов`язків працівників, перерозподілом обов`язків між працівниками підрозділів, розширення кола їхніх завдань та робіт внесено зміни, доповнення та викладено в новій редакції посадові та робочі інструкції для працівників Національного природного парку «Північне Поділля», що підтверджується Наказом №102-ОД від 21.09.2020 року Про підготовку проектів змін і доповнень до посадових та робочих інструкцій працівників підрозділів установи та Наказом № 119-ОД від 02.11.2020 року Про внесення змін і доповнень до посадових та робочих інструкцій працівників, які винесені директором Національного природного парку «Північне Поділля» ОСОБА_2 (а.с. 29-34).

Директором Національного природного парку «Північне Поділля» ОСОБА_2 02 листопада 2021 року затверджено посадову інструкцію старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Національного природного парку «Північне Поділля» (а.с. 18-23).

ОСОБА_1 05 листопада 2020 року попереджено про зміну істотних умов праці у зв`язку із внесенням змін, доповнень та викладення в новій редакції посадової інструкції старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу, що підтверджується письмовим попередженням від 05.11.2020 року, яке видане директором Національного природного парку «Північне Поділля» ОСОБА_2 (а.с. 24).

ОСОБА_1 29 січня 2021 року звільнений з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, що підтверджується Наказом № 3-о від 20.01.2021 року, який винесений директором Національного природного парку «Північне Поділля» ОСОБА_2 (а.с. 25).

ОСОБА_1 за період починаючи із січня по грудень 2020 року всього нарахована заробітна плата складає 124 561 грн. 50 коп., що підтверджується Інформацією про нараховану та виплачену заробітну плату старшому науковому співробітнику науково-дослідного відділу ОСОБА_1 за січень-грудень 2020 (а.с. 35).

ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу у розмірі 9 759 грн. 71 коп. та в загальному за січень місяць 2021 року нараховано 34 154 грн. 59 коп., що підтверджується Інформацією про нараховану та виплачену заробітну плату старшому науковому співробітнику науково-дослідного відділу Баточенку В.М. за січень 2021 року (а.с. 36).

Щодо позовної вимоги позивача про поновлення на роботі.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Змістом частини 1 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При цьому частина 6 даної статті зазначає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Підстави для припинення трудового договору встановлені статтею 36 КЗпП України. Однією з підстав для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно до частини 3 та 4 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Отже, зміна істотних умов праці може бути визнана такою, що відповідає вимогам закону тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною 3 статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва та праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП, оскільки передбачає продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норми частини 3 статті 32 КЗпП, варто виходити з того, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо буде доведено наявність змін в організації виробництва і праці. Зміни в організації виробництва і праці можуть полягати в раціоналізації робочих місць, введенні нових форм організації праці, у тому числі переході на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадженні передових методів і технологій. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов праці проведено не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна, з урахуванням конкретних обставин, може бути визнана судом неправомірною, з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

У свою чергу як вбачається із доказів по справі з моменту попередження позивача про зміну істотних умов праці, затвердження нової посадової інструкції старшого наукового співробітника наукового-дослідного відділу НПП «Північне Поділля» і до моменту звільнення останнього із займаної посади жодних об`єктивно-істотних змін в об`ємі посадових обов`язків ОСОБА_1 не відбулось.

Так, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження змін в організації виробництва і праці та змін у істотних умовах праці.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу НПП «Північне Поділля» та поновлення останнього на зазначеній посаді є обґрунтованими, підтверджуються достатніми, достовірними, допустимими, належними доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 3 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При цьому відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. № 100.

Згідно із абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно пункту 8 обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

У свою чергу суд вважає, що за необхідне зазначити, що позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 30.01.2021 року до моменту поновлення на роботі підлягає задоволенню частково, а саме суд обмежує період обрахування зазначеного середнього заробітку днем ухвалення судом рішення у даній справі, оскільки у відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Отже, час вимушеного прогулу позивача розпочався починаючи із 30.01.2021 року по 05 травня 2021 року включно. Тобто зазначений період становить 65 робочих дні.

За останні два календарних місяці, що передували звільненню позивача, останньому нарахована заробітна плата за листопада 2020 року 9 759 гривень 70 копійок та за грудень 2020 року 9 759 гривень 70 копійок, усього за даний період нараховано 19 519 гривень 40 копійок. Кількість робочих днів у листопаді-грудні 2020 року становила 43 дня. Таким чином, середньоденний розмір заробітної плати позивача за даний період становив 453 гривні 94 копійки, із розрахунку: 19 519 грн. : 43 дня = 453,94 грн./день.

Отже, для того, щоб обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача необхідно помножити його середньоденний заробіток за два місяці, які передували незаконному звільненню на кількість робочих днів у періоді вимушеного прогулу, а саме за 65 робочих днів часу вимушеного прогулу за період із 30.01.2021 року по 05.12.2021 року розмір середнього заробітку ставить 29 506 грн. із розрахунку: 453,94 грн./день х 65 днів = 29 506 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відшкодування працедавцем моральної шкоди співробітнику може бути присуджено у випадку, коли порушення його прав спричинили, зокрема моральні страждання, що стали причиною втрати нормальних життєвих зв`язків та змушують співробітника докласти додаткові зусилля, щоб організувати своє життя (ст. 237-1 Кодексу.

Законодавством не конкретизовано види можливих порушень, в результаті вчинення яких працівник може вимагати відшкодувати моральну шкоду.

Підставами для відшкодування моральної шкоди є обов`язкова наявність наступних елементів: протиправна дія працедавця, яка призвела до порушення прав співробітника, наслідок у вигляді завдання шкоди (моральних страждань, стресу, тривожності, порушення звичайного порядку життя, втрати звичних життєвих зв`язків), причинний зв`язок між шкодою, яку завдано, та протиправними діями причиною завдання моральної шкоди є саме протиправні дії працедавця. Одночасна наявність всіх цих складових є необхідною умовою для задоволення вимоги щодо відшкодування працівнику моральної шкоди

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із наявних доказів у справі позивачем жодним чином не доведено заподіяння йому моральної шкоди. Відповідач під час судового засідання позовні вимоги про стягнення моральної шкоди заперечив повністю у зв`язку із їх необґрунтованістю. У свою чергу позивач не спростував заперечення відповідача та не довів під час розгляду справи наявність заподіяння відповідачем моральної шкоди (моральних страждань, стресу, тривожності, порушення звичайного порядку життя, втрати звичних життєвих зв`язків) внаслідок його незаконного звільнення.

За таких обстави суд приходить до переконання, що позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв`язку із недоведеністю позивачем щодо існування такої, яка полягала у порушенні звичайного порядку життя або втрати звичних життєвих зв`язків, внаслідок протиправних дій відповідача.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Національного природного парку «Північне Поділля» від 20 січня 2021 року № 3-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу НПП «Північне Поділля».

Стягнути з Національного природного парку «Північне Поділля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2021 року по день поновлення на роботі у розмірі 29 506 грн. 10 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Національного природного парку «Північне Поділля» на користь ОСОБА_1 908 гривень сплаченого судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач ОСОБА_1 , 1955 р.н., АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Національний природний парк «Північне Поділля», , місцезнаходження: Львівська область, Бродівський район, с. Підгірці.

Повне рішення складено 15.05.2021.

Суддя Б.М. Петейчук