Справа № 182/6133/20
Провадження № 2/0182/497/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.05.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27.10.2020 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про зміну способу стягнення аліментів (а.с. 1-2), посилаючись на наступні обставини.

Вона з 01.09.2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.06.2013 року було розірвано. Від цього шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

На підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2016 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., з урахуванням індексації, до повноліття дитини.

Зазначає, що виходячи з положень ст. 182 СК України та розміру прожиткового мінімуму, встановленого Закону України «Про дежавний бюджет України на 2020 рік», розмір аліментів на утримання дитини не може бути меншим, ніж 1159 грн.

Враховуючи збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у 2020 році, швидкі темпи зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання сина, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому, на її думку, розмір аліментів, визначений судом підлягає збільшенню.

Оскільки відповідач працездатний, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, тому вважає , що він може сплачувати аліменти на утримання іхнього сина у розмірі ј частини від його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначила, що відповідач іншої матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні сина не приймає.

На підставі викладеного просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача, встановлений рішенням суду від 01.11.2016 року збільшити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частин з усих видів заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою про відкриття провадження від 22.01.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

08.02.2021 на адресу суду від ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с. 21-24), в якому відповідач посилається на те, що позивачем не обґрунтовано позов та не додано відповідних доказів щодо викладених обставин, а сама по собі зміна законодавства, на яку посилається позивач не є єдиною і достатньою підставою для задоволення пред`явлених вимог.

Зазначає, що через відсутність пропозицій на ринку праці у тому числі і через складну кризову ситуацію спричинену пандемією СОVID-19, він не працевлаштований, стабільного доходу не має та змушений перебиватися тимчасовими незначними заробітками. Крім того, з моменту присудження аліментів на користь позивача, у нього змінився сімейний стан, він уклав шлюб з ОСОБА_4 15.04.2015 року, має на утриманні двох дітей - сина ОСОБА_5 та доньку від першого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він з дружиною, їх спільним сином та донькою від першого шлюбу проживають однією родиною, ведуть спільний побут. Разом з дружиною вони несуть спільні витрати на утримання двох дітей, доньки та сина, при цьому єдиним годувальником у їх родині, що працевлаштований та має стабільний дохід є саме його дружина, яка для поліпшення матеріального стану родини змушена була взяти на себе кредитні зобов`язання.

При цьому вказує, що його батько пенсіонер ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 отримує мінімальний розмір пенсії та у зв`язку з погіршенням стану здоров`я постійно потребує його фінансової підтримки. В той же час, як він окрім тимчасових короткострокових підробіток не має жодного іншого джерела доходу, знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Позивач працевлаштована, має стабільний заробіток, мала змогу придбати у 2020 році автомобіль.

Крім того вказує, що з урахуванням індексації, він щомісячно без затримок та заборгованостей з грудня місяця 2020 року сплачує на користь позивача аліменти в сумі 1 197 грн., на сьогодні має невелику переплату, тому доводи позивача про те, що розмір аліментів, що стягується на її користь на утримання сина є меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є необґрунтованим.

Зазначає, що відповідач умисно чинить перешкоди у спілкуванні з сином, забороняє зустрічатися з ним, налаштовує дитину проти нього. Враховуючи зазначене, просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В матеріалах справи наявна відповідь на відзив ОСОБА_1 (а.с. 37-39), що надійшла до суду 17.02.2021 року та згідно якої позивач зазначає, що належних доказів погіршення свого матеріального стану та того, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей відповідачем не надано.

Зазначає, що зміна сімейного стану, а саме народження у нього інших дітей не є безумовною підставою для відмови у зміні способу стягнення аліментів. Відповідач має довести факт погіршення свого майнового стану у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. Матеріальне становище дружини відповідача та її витрати не стосуються обставин даної справи.

Доказів щодо підтвердження знаходження непрацездатного батька на утриманні відповідача, його тяжкої хвороби або інвалідності матеріали справи також не містять.

Зазначає, що факт відсутності у батька можливості надавати дитині аліменти відповідного розміру не є обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини. Відповідач не надав доказів на підтвердження виникнення у нього, як платника аліментів обставин, що були б пов`язані з погіршенням його матеріального стану чи здоров`я.

Тому, на її думку, розмір аліментів, які сплачує відповідач не забезпечить в повній мірі інтереси дитини, що призведе до порушення прав на достатній рівень життя та розвиток дитини. За таких обставин вважає, що посилання відповідача є безпідставними.

В матеріалах справи також наявні заперечення відповідача, що надані суду 22.02.2021 року (а.с. 42-45), в яких відповідач зазначає, що відповідь на відзив позивача не аргументована та ґрунтується на припущеннях. Позивач не надала жодних істотних доказів щодо зміни в потребах дитини, які б могли призвести до збільшення розміру аліментів. Рівень зростання цін на продукти, харчування та інші товари компенсується відсотком щорічної індексації суми аліментів, тому зростання цін не може бути вичерпною підставою для збільшення аліментів. Також вказує, що оскільки його батько є пенсіонером, то не потребує доказування факт його непрацездатності та що він перебуває на його утриманні. Крім того вказує, що кредитні зобов`язання його дружини є спільним обов`язком їх родини в силу ст.ст. 61,65 СК України. Зазначає, що рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивача виконується вчасно, з дотриманням вимог закону, сума стягнутих з нього аліментів на користь позивача ніколи не була меншою 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, він ніколи не ухилявся від сплати аліментів, сумлінно і вчасно виконує рішення суду , однак на сьогодні його скрутне матеріальне становище не дозволяє йому здійснювати відрахування більше, ніж це передбачено діючим законодавством.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2007 року, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.06.2013 року було розірвано (а.с. 4-5). Від цього шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6)., який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем (а.с. 3), знаходиться на її утриманні.

На підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2016 року з відповідача стягувалися аліменти на користь позивача утримання сина ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. з урахуванням індексації до повноліття дитини (а.с. 7).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів позивач посилалася, що встановлена тверда грошова сума аліментів на даний час не задовольняє потреб на утримання та розвиток дитини, з огляду на швидкі темпи зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання сина. Також зріс і прожитковий мінімум для утримання дитини відповідного віку. На її думку, розмір аліментів, визначений судом підлягає збільшенню. Крім того позивач зазначила, що відповідач працездатний, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, іншої матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні сина не приймає.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір, що виник з сімейних відносин щодо аліментних зобов`язань.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спосіб стягнення аліментів на її користь на утримання сина став неефективним з настанням певних життєвих обставин, доказів щодо зміни та значного покращення матеріального становища відповідача. Посилання позивача, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі ј частини його доходів спростовуються матеріалами справи та обставинами, викладеними відповідачем у відзиві на позов та запереченнях.

Судом враховуються посилання відповідача, що він офіційно не працевлаштований, стабільного заробітку не має, позивачем належними та допустимими доказами цього не спростовано. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків щодо ОСОБА_2 , за період з 2 кварталу 2020 року по 3 квартал 2020 року інформація про його доходи відсутня (а.с. 28).

Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у відповідача змінився сімейний стан, він уклав шлюб з ОСОБА_4 15.04.2015 року, має на утриманні двох дітей - сина від цього шлюбу, ОСОБА_5 та доньку від першого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 25-27). Згідно наданої відповідачем довідки Квартального комітету № 9 від 04.02.2021 року (а.с. 30), його сім`я складається з чотирьох чоловік ОСОБА_4 жінка, ОСОБА_5 син, ОСОБА_6 донька, фактично проживає з 2013 року за адресою АДРЕСА_1 . Суд вважає вказану довідку достатнім доказом перебування на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей, оскільки є очевидним, що якщо діти проживають разом з батьком, то ним витрачаються кошти на їх утримання, пов`язані з їх проживанням, навчанням, харчуванням тощо. В той же час посилання відповідача, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько суд до уваги не приймає, оскільки належних доказів цьому не надано, а сам факт непрацездатності його батька не є доказом того, що він отримує від відповідача будь-яку фінансову допомогу.

Крім того судом встановлено, що відповідач заборгованості зі сплати аліментів на користь позивача на утримання сина станом на 01.02.2021 року не має (а.с. 31), аліменти сплачує на користь позивача з урахуванням індексації, згідно розрахунку заборгованості по аліментам, наданому державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), А. А. Бганка (а.с. 32) у листопаді 2020 року відповідачем сплачено аліменти в розмірі 3600 грн., розрахунковий розмір аліментів з урахуванням індексації за грудень місяць 2020 року та січень місяць 2021 року становить 1197 грн. на місяць. Станом на січень 2021 року відповідач має невелику переплату з аліментів.

Таким чином посилання позивача на те, що розмір аліментів, що стягується на її користь на утримання сина є меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є також необґрунтованим.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вищезазначених норм права та виходячи з викладених сторонами обставин та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та безпідставними, то у задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, а позивач також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача і додаткових витрат на дитину, якщо на те будуть наявні законні підстави.

Позивач згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору відносно вимог щодо зміни способу стягнення аліментів, тому на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 12,13,18,76,81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Судовий збір у розмірі 908 грн.00 коп. комспенсувати за рахунок держави.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. В. Рунчева