ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року

м.Харків

справа № 645/6374/19

провадження № 22-ц/818/3221/3222/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Хорошевського О.М.

суддів колегії: Бурлака І.В., Котелевець А.В.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Романенко Наталії Анатоліївни на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року та на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року, постановлене суддею Мартиновою О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просила стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 62299,53 грн. та вирішити питання щодо судових витрат.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що з листопада 2018 року по квітень 2019 року нею помилково та безпідставно перераховано на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 62 299 грн. 53 коп., згідно до квитанцій по рахунку № НОМЕР_1 (картковий рахунок № НОМЕР_2 ), відкритому на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк». Стверджує, що будь-які правочини чи інші належні підстави передбачені ст. 11 ЦК України, для перерахування відповідачу вказаних коштів відсутні, а відтак у відповідача відсутні законні підстави для звернення вказаних коштів, що належать позивачу, на свою користь. Посилаючись на вимоги діючого законодавства, вважає, що грошова сума у розмірі 62 299 грн. 53 коп. є безпідставно набутим відповідачем майном та на підставі ст. 1212 ЦК України підлягає поверненню власнику ОСОБА_1 . Так, маючи на меті врегулювання питання повернення безпідставно набутих грошей в позасудовому порядку нею 14.08.2019 р. надіслано відповідачу вимогу про повернення безпідставно отриманих ним грошей у зазначеному розмірі. Проте, вказану вимогу відповідач не виконав та взагалі залишив без відповіді, що додатково свідчить про недобросовісність поведінки відповідача, який усвідомлює, що безпідставно привласнив гроші позивача. Посилається на те, що з огляду на викладене, змушена звертатися до суду з позовом задля захисту порушеного відповідачем права.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 62299,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 ,40 грн.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 витрати на оплату професійної правової допомоги у розмірі 39416,66 грн.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та додаткове рішення суду та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного з`ясування дійсних обставин справи.

Зазначає, що ухвалою суду від 24.12.2019 року було визнано явку позивача обов`язковою. В порушення зазначеної ухвали, суд незаконно розглянув справу та ухвалив рішення за відсутності без поважної причини позивача, явка якого визнана судом обов`язковою. Крім того, позивачка 08.12.2020 подала до суду заяву про небажання приймати особисту участь у судових засіданнях, відповідати на будь-чиї запитання та давати будь-які пояснення по справ (а.с.5 т.3). тим самим позивачка відмовилась від виконання ухвали суду. Крім того, суд був зобов`язаний у відповідності до ч. 3 ст. 43 ЦПК України застосувати до позивачки заходи процесуального примусу передбачені ст. 148 ЦПК України. Також, рішення ухвалено за участі представника позивача, який не мав повноважень, оскільки термін дії довіреності закінчився.

Також, зазначає, що кошти переводились за надання посередницьких послуг групі юридичних та фізичних осіб підприємців, в тому числі і ФОП ОСОБА_1 . Крім того, позивачка не здійснювала особисто переказів з карткового рахунку № НОМЕР_3 , оскільки рахунком користувались інші особи у власних потребах через систему Приват24 з компютера у м. Харкові, в той час як позивач перебувала за межами України.

13 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу поданий представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 проте, судова колегія не приймає його до уваги, оскільки повноваження на представлення інтересів у Харківському апеляційному суді не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем отримано грошові кошти, між сторонами не укладалось жодного правочину, що не заперечувалось стороною відповідача, а тому суд приходить до висновку, що спірні грошові кошти підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України. Також, стягуючи витрати на правничу допомогу суд вважав доведеним та належним чином підтвердженим понесення витрат на правничу допомог у сумі 39416,66 грн.

Проте судова колегія з такими висновками суду погодитися не може виходячи з наступного.

Розглядом справи встановлено, що у період з 15 листопада 2018 року по 2 квітня 2019 року з банківського рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснено 13 перерахувань на банківський рахунок ОСОБА_2 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» коштів на загальну суму 62299 грн. 53 коп.

Також встановлено, що згідно відповіді з Головного центу обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 128) ОСОБА_1 в період з 1 жовтня 2018 року по 13 березня 2019 року перебувала за межами України.

Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16 січня 2020 року (т. 1 а.с. 79-86) перерахування у період з 1 жовтня 2018 року по 15 квітня 2019 року з карткового рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 здійснювались через систему інтернет-банкінгу Приват24 з IP-адреси НОМЕР_4 .

Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10 червня 2020 року (т. 1 а.с. 136-154) перерахування у період з 3 січня 2019 року по 3 квітня 2019 року з іншого карткового рахунку НОМЕР_5 ОСОБА_1 здійснювались через систему інтернет-банкінгу Приват24 з IP-адреси НОМЕР_4 .

Згідно відповіді інтернет-провайдера ТОВ «ТК УКРТРАНСТЕЛЕКОМ» від 11 червня 2020 року (т. 1 а.с. 135А) IP-адреса НОМЕР_4 з грудня 2012 року закріплена за ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ ТОРГІВЕЛЬНО-ПРОМИСЛОВЕ ОБ`ЄДНАННЯ» (), за адресою м.Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 9-А.

Крім того, згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10 червня 2020 року (т. 2 а.с. 1-343) у період з 1 жовтня 2018 року по 27 березня 2019 року з карткового рахунку НОМЕР_5 ОСОБА_1 постійно знімались значні суми коштів готівкою в різних банкоматах міста Харкова.

Такими чином, ОСОБА_1 на час здійснення карткових операції перебувала за межами України, з її рахунків за допомогою комп`ютерного пристрою, який знаходився у місті Харкові за адресою вул. Отакара Яроша, буд. 9-А через систему інтернет-банкінгу Приват24 здійснювались перерахування коштів на рахунки інших осіб, а також знімались значні суми коштів готівкою в різних банкоматах міста Харкова.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормамиглави 83 ЦК України.

Для виникнення зобов`язання, передбаченогост.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Згідно з ч. 1ст. 1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону адміністративного акта правочину або інших підстав, передбаченихст. 11 ЦК України).

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті11, частин першої та другої статті509 ЦК Україницивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цьогоКодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першоюстатті 177 ЦК Україниоб`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Судова колегія звертає увагу, що позивачкою з 15.11.2018 року до 02.04.2019 року неодноразово здійснювала перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, за цей період проведено 13 операцій. Доказів на підтвердження посилань про помилковість та безпідставність надіслання переказів на карту відповідача протягом року суду не надано.

Крім того, ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 грудня 2019 року було визнано явку позивачки ОСОБА_1 обов`язковою (т. 1 а.с. 69-70).

8 грудня 2020 року позивачка ОСОБА_1 через канцелярію надала заяву, якою відмовилась приймати особисту участь у судових засіданнях по справі, а також відповідати на будь-чиї запитання та давати будь-які пояснення по зазначеній справі (т. 3 а.с. 5).

Таким чином, позивач ухвалу суду не виконала, жодного разу в судове засідання під час розгляду справи не з`явилась, повідомлялась про судове засідання належним чином особисто та через свого представника.

Також судова колегія звертає увагу на те, що з наявної в матеріалах справи копії договору про надання правової (правничої) допомоги №1/08-19 від 05 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 6-10) вбачається, що строк дії цього договору становить до 31 грудня 2019 року з продовженням його терміну дії на той же строк за відсутності заперечень будь-якої зі сторін (пункт 6.1. договору).

Отже, договором передбачена можливість пролонгації терміну дії договору на той же строк, на який його було первісно укладено.

Так, договір укладено з 05 серпня 2019 року до 31 грудня 2019 року, тобто на 149 днів, а отже договір може бути подовжений на той самий строк , ще на 149 днів, тобто до 28 травня 2020 року. З настанням цієї дати строк повноважень представника закінчився, а отже в усіх засіданнях призначених на 06 липня 2020 року, 03 серпня 2020 року, 04 вересня 2020 року, 06 жовтня 2020 року та 08 грудня 2020 року ОСОБА_5 не мав права брати участь та представляти інтереси позивача.

Такими чином суд першої інстанції розглянув справу з неналежним представником та за відсутності позивача, явка якої визнана обов`язковою.

Згідно із пунктом 7 частини 3 статті 2 ЦПК України одною з основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно із пунктом 4 частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Аналіз наведеної норми права виключає розгляд справи за відсутності сторони, явка якої визнана судом обов`язковою, навіть якщо з`явився її представник.

Тобто, у випадку визнання явки сторони у справі обов`язковою процесуальний закон не передбачає можливості виконання такого обов`язку представником сторони, яку суд викликав для дачі особистих пояснень, а покладає такий обов`язок безпосередньо на таку сторону.

Оскільки ухвалою суду від 24 Грудня 2019 року явку позивача визнано обов`язковою, а належним чином повідомлений позивач жодного разу не з`явився в судове засідання для розгляду справи по суті, суд першої інстанції за таких обставин мав залишити позовну заяву без розгляду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2020 року у справі № 727/2484/17 (провадження № 61-19360св19) та у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 644/11323/15-ц (провадження № 61-16460св19).

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування додаткового рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно зі змістом ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Такими чином, оскільки позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню, підстав для стягнення витрат на правничу допомогу не має.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1152,60 грн.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та вимоги п. 4 ч. 1, ч. 2 ст.376 ЦПК України судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 257, 367, 368, ч.1 п. 4 ст. 374, ч. 1 ст. 377, ст. 381-384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року та Додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні.) 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

А.В.Котелевець

Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року