ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11097/20

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/663/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 березня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

дата та місце складання повного тексту рішення: 04 березня 2021 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви терміном три місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_2 пропустила, оскільки вважала, що спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_3 - його дружина, проте в подальшому з`ясувалося, що остання не була законною дружиною, тому з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса позивач звернулася в жовтні 2020 року та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви терміном три місяці для прийняття спадщини було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що необізнаність позивача про факт неприйняття спадщини цивільною дружиною померлого не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Позивачем не подано жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що вона є єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_2 оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова цивільній дружині ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 .

Зазначала, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив положення ст.2 ЦПК України щодо принципу справедливості та норми ст. 6 Конвенції, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, щодо права на справедливий суд.

У відзиві на апеляційну скаргу, Чернігівська міська рада, посилаючись на законність та необґрунтованість апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер двоюрідний брат позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 63).

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 03.12.2019 року, ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 один та знятий з реєстрації 10.10.2019 (а.с. 66 зв.).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

02.10.2020 позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. з метою прийняття спадщини, проте постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 07.10.2020 № 425/02-31 їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_1 пропустила встановлений законом строк подання заяви про прийняття спадщини (а.с.11-12).

Згідно копії спадкової справи щодо майна після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що 14.11.2019 року ОСОБА_3 подавала заяву про прийняття спадщини за законом на підставі ст. 1264 ЦК України (а.с. 62).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.05.2020 року залишеного без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.09.2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу понад п`ять років з часу відкриття спадщини, відмовлено. Вказаним судовим рішенням також було встановлено, що з копії паспорту ОСОБА_2 вбачається запис про дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15).

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд повинен врахувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, у порушення положень ст.ст. 89, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув; не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених сторонами вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов передчасного висновку про залишення позову без задоволення.

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.1 п.3, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 березня 2021 року скасувати.

Позов задовольнити та визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Головуючий: Судді: