Єдиний унікальний номер 233/4116/20
Номер провадження 22-ц/804/1045/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.

суддів Космачевської Т.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2021 року у цивільній справі № 233/4116/20 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Берзінь Сергій Людвигович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» про захист прав споживача та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності (суддя першої інстанції Левчук Ольга Олександрівна),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Берзінь Сергій Людвигович, звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» про захист прав споживачів та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20 грудня 2019 року на його рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» поступило 5000,00 грн., перерахованих відповідачем.

У серпні 2020 року на поштову адресу позивача надійшов лист від ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» про необхідність погашення боргу в розмірі 17420,00 грн. до 24 липня 2020 року. Крім того, в листі міститься інформація про те, що право вимоги по договору позику відступлено від відповідача новому кредитору - ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу № 03042017 від 03 квітня 2017 року. Однак, така інформація суперечлива, оскільки договір позики нібито укладено 20 грудня 2019 року, тобто пізніше, ніж 03 квітня 2017 року.

З метою з`ясування обставин нарахування вказаних коштів позивач в телефонному режимі звертався до відповідача, де йому повідомили, що на ім`я позивача нібито укладено договір позики № 8872741 від 20 грудня 2019 року з сумою позики 5000,00 грн.

Для отримання тексту договору позики позивач звернувся до відповідача електронною поштою, після чого він отримав електронний договір без підписів сторін та з нібито накладеним від імені ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Позивач не підписував письмово та не мав наміру укладати цей Договір позики, а тому не є зобов`язаною стороною цього договору, а тому позивач повернув відповідачу помилково та безпідставно отримані кошти у сумі 5000,00 грн.

Позивач зауважує, що договір позики укладено саме з ОСОБА_1 , в той час як його по-батькові - ОСОБА_2 . Тобто, позивач не ототожнює себе із цією особою.

Починаючи з травня 2020 року на телефони позивача та його родичів, членів сім`ї та колег по роботі постійно дзвонять невідомі люди (колектори), які різними способами погрожують позивачу у випадку неповернення позики за вказаним Договором позики. Тим більше, кожного дня, за словами цих колекторів, сума повернення збільшується у геометричній прогресії.

Позивач вважає, що договір позики, окрім вказаних порушень його форми, є явно несправедливим, оскільки передбачає такі положення, які порушують його права та інтереси, як-от п. 4 паспорту позики «Застереження: наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними», п. 7 паспорту позики «Умови договору позики можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті позики, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо». В договорі позики існує дисбаланс прав та обов`язків на користь відповідача.

Позивач не отримував інформацію про умови кредиту за кредитним договором, оскільки не підписував його та відповідно не ознайомлювався з правилами надання послуг відповідача.

Так, у п. 4.2. кредитного договору вказано, що «позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredil.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі». Крім того, у п. 8. договору позики вказано, що, «сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачену положеннями цього договору, правил та чинного законодавства». Однак, дані правила якщо і існують, то вони не закріплені цим договором та можуть в односторонньому порядку бути змінені відповідачем, який власноруч адмініструє свій веб-сайт.

Крім того, у п. 10. договору позики міститься таке положення, що «Інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною договору». Таке положення договору позики суперечить вимогам чинного законодавства та дозволяє відповідачу в односторонньому порядку змінювати істотні умови договору.

Однак, всупереч даним вимогам, позивач не досягав згоди з відповідачем про укладення договору позики, про що свідчить, зокрема, відсутність письмового підпису позивача на ньому.

Укладення договору позики не відповідає внутрішній волі позивача, оскільки позивач не уклав би такий несправедливий для нього договір позики.

Крім того, відсутність письмової форми договору позики підтверджується його власним текстом, а саме п. 6. відповідно до якого «Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором».

Позивач зазначає, що він не отримував та відповідно не застосовував одноразовий ідентифікатор (смс-повідомлення), а так само не реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. В договорі позики замість підпису позивача вказано «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором 7277 whnnpg, що не є і не може бути рукописним підписом позивача. А тому зобов`язання за договором позики між позивачем та відповідачем не виникало.

Таким чином, у відповідача відсутні будь-які належні та допустимі докази, що телефон, на який (якщо) приходив одноразовий ідентифікатор (смс-повідомлення) належить саме позивачу (процедура автентифікації/ідентифікації фізичної особи) та відповідний правочин укладено саме його особою, а не будь-ким іншим. Так само у відповідача не має та не можуть бути докази письмового укладення договору позики, оскільки такого в дійсності не було.

Позивач не може бути однозначно ідентифікований, як сторона цього договору позики у зв`язку із неналежною ідентифікацією.

Отже, договір позики № 8872741 від 20 грудня 2019 року, укладений у м. Київ між відповідачем та нібито позивачем у електронній формі, є нікчемним в силу ст. 1055 ЦК України, оскільки укладений не у письмовій формі та не містить автентичних (рукописних) підписів сторін. Вказаний кредитний договір однозначно не ідентифікує позивача, як сторону цього договору.

Крім того, даний договір не відповідає внутрішній волі позивача, є явно несправедливим та порушує вимоги чинного законодавства, щодо захисту прав споживачів та укладення кредитних договорів.

А тому до цього нікчемною договору позики мають бути застосовані наслідки його недійсності.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи виглядає таким чином: 2000,00 грн., сплачені за складання і подання даного позову до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області; 500,00 грн. за одне судове засідання в режимі відеоконференції у Краматорському міському суді Донецької області, планується 3 судові засідання на загальну суму 1500,00 грн.

За результатами попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, встановлено, що їх розмір складає 3500,00 грн.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Берзінь Сергій Людвигович, просив суд першої інстанції встановити нікчемність договору позики № 8872741 від 20 грудня 2019 року, укладеного у м. Київ між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», та застосувати наслідки його недійсності; судові витрати, в тому числі у вигляді сплачених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, сформованих на день ухвалення рішення суду по суті справи, покласти на відповідача.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про захист прав споживача та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності задоволено у повному обсязі.

Встановлено нікчемність електронного договору позики № 8872741 від 20 грудня 2019 року, укладеного у м. Київ між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , та застосовано до нього наслідки його недійсності.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у дохід держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що вважає зазначене рішення таким, що прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду протирічить вимогам обґрунтованості, які закріплені ч. 5 ст. 263 ЦПК України і полягає в ухваленні рішення, що не прийнято на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які булі дослідженні в судовому засіданні.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» просить Донецький апеляційний суд скасувати у повному обсязі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по справі № 233/4116/20 від 25 січня 2021 року та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про захист прав споживачів та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності відмовити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» понесені судові витрати в розмірі 3153,00 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» була залишена без руху у зв`язку з відсутністю права підпису ОСОБА_3 апеляційної скарги.

До Донецького апеляційного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надійшла довіреність на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження відповідачем по справі отримана (а.с. 154).

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги позивачем по справі отримана (а.с. 155).

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 квітня 2021 року цивільну справу було призначено до розгляду на 11 травня 2021 року.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 11 травня 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 160).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 11 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 162).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем доведено факт не виникнення зобов`язань між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», а відповідачем не надано належних доказів того, що саме позивачем було застосовано будь-яким способом ідентифікатор (СМС повідомлення), зокрема, відсутні докази отримання позивачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, а також позивачем доведено відсутність його зобов`язання за договором позики № 8872741 від 20.12.2019 року, а відповідачем не доведено факт укладення договору позики № 8872741 від 20.12.2019 року.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 8872741 в розмірі 5000 гривень, шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом у строк до 03 січня 2020 року (а.с. 27 28).

Згідно умов цього договору, позивачу було надано кредитні кошти в розмірі 5000 гривень, фіксована процентна ставка за день користування 1,60 %, розмір процентів за прострочену позику у день 2,70 %, розмір процентів за позику річний 584,00 %, розмір процентів за прострочену позику річний 985,50 %, загальна вартість позики та процентів 6120,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/dokumtnts - license.

Згідно з пунктом 5 вказаного вище договору, цей договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Факт отримання грошових коштів позивачем також підтверджується випискою по картковому рахунку позивача.

З матеріалів справи вбачається, що для укладення договору в електронному вигляді на отримання кредиту ОСОБА_1 вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема номер мобільного телефону, дату народження, паспортні дані, місце реєстрації, також номеру належної йому банківської картки.

Отже укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача.

Позивач через особистий кабінет на веб сайті Товариства подав заявку на отримання кредиту, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання позики шляхом натискання кнопки «Згоден», після чого було сформовано одноразовий ідентифікатор, який було використано для підтвердження укладення Договору.

Договір містить персональні дані позивача, зокрема, його РНОКПП, номер картки платника податків, контактний номер телефону, надав їх для своєї ідентифікації при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця. Без використання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету Договір між позивачем та Товариством не був би укладений.

Договір позики № 8872741 укладався дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договір укладався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до статті 12 вказаного вище Закону.

Частиною першої статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається із частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти/

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Як вбачається із пункту 12 частини 1 статті вказаного вище Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з частиною четвертою статті 11 вказаного вище Закону, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Як вбачається із частини шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною восьмої статті 11 вказаного вище Закону передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З указаного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається, вбачається, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

З урахуванням вказаного без здійснення вказаних дій позивачем, кредитний договір не був би укладений сторонами, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача.

Згідно з частиною 6 вказаної вище статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд вважає, що відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн. 00 коп. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Берзінь Сергій Людвигович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» про захист прав споживача та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності, відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн. 00 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 12 травня 2021 року

Суддя: О.Д.Канурна