Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/465/21
Провадження № 2/644/1190/21
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2021року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Ступницького К.В., Демченко І.А.,

Відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

УСТАНОВИВ:

Представником позивача, 27.01.2021 року, подано до суду відповідну позовну заяву, просили суд стягнути з відповідача на їх користь в прядку регресу страхове відшкодування в розмірі 35400 гривень, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову зазначали, що 13.08.2020 року сталася ДТП, за участю застрахованого транспортного засобу ВАЗ 2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля під керуванням ОСОБА_3 , а саме Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до постанови Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2020 року, що набрала законної сили 11.12.2020 року, провадження у справі щодо відповідача за ст.ст.124, 122-4 КУпАП було закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, що не є реабілітуючою підставою та не спростовує факту наявності провини особи в ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до поліса обов`язкового страхування №АО/6824500 від 22.01.2020 року, після звернення до страхової компанії ОСОБА_3 із заявою про страхове відшкодування, відповідно до складеної ремонтної калькуляції про вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, було проведено виплату суми відшкодування в розмірі 34500 гривень, відповідно до платіжного доручення АТ «СГ «ТАС» (приватне) №151026 від 12.01.2021 року.

Враховуючи положення п.п. «в» п.п.38.1.1. п. 38.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV, оскільки водій забезпеченого транспортного засобу залишив місце пригоди, після виплати страхового відшкодування звертаються до відповідача із регресним позовом.

Представником позивача 12.05.2021 року подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовним вимог у повному обсязі, не заперечення проти ухвалення заочного рішення, направлення на адресу страхової компанії копії прийнятого судового рішення.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, налягав на тому, що він не причетний до даної пригоди, про розгляд протоколів дізнався із запрошення до Харківського районного суду, дійсно був обізнаний із прийнятим рішенням, отримував його копію, але не оскаржував, бо вважав, що нею не встановлено його провину. Просив в позові відмовити.

Подав письмові пояснення за позовом, із змісту яких вбачається, що він не є учасником ДТП, за кермом автомобіля під час скоєння ДТП не знаходився, не є власником автомобіля. Власником автомобіля ОСОБА_4 було видано на його ім`я 20.09.2019 року генеральну довіреність, надано право на продаж автомобіля та страхування цивільної відповідальності. У зв`язку із цим, ним було оформлено страховий поліс та в червні-ліпні 2020 року було продано автомобіль невідомій особі. Звертав увагу на те, що в момент ДТП він перебував на робочому місці в м.Харкові по вулиці Академіка Павлова, 271, це можуть підтвердити його колеги по роботі. Також зазначено, що постановою суду не було встановлено вину особи, а тому наявність даної постанови не може свідчити про наявність його вини, що він керував транспортним засобом та самовільно залишив місце ДТП. Додатково зазначав, що відповідно до вимог ст.1187 ЦК України відповідальність покладається на особу яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, власником транспортного засобу є ОСОБА_4 , посилався на вимоги Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року за №2 «Про узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а саме, що у разі передачі управління транспортним засобом без оформлення довіреності, вважається що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він несе відповідальність за завдану шкоду. Тому в сукупності наведених обставин в проясненнях просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до копії постанови Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2020 року щодо ОСОБА_1 розглядалась справа про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124 КУпАП, та провадження було закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

Із змісту дослідженої постанови вбачається, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення АПР18 №148321 від 12.10.2020 року, 13.08.2020 року о 10.20 годині в Харківській області, Харківському районі, смт.Пісочин, Полтавське шосе, 110, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушено п.п.12.1., 13.1. ПДР України, чим завдано матеріальних збитків, за що передбачено відповідальність за ст.124 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №148322 від 12.10.2020 року, 13.08.2020 року о 10.20 годині в Харківській області, Харківському районі, смт.Пісочин, Полтавське шосе, 110, водій ОСОБА_1 став учасником ДТП та з невідомих причин залишив місце події, чим порушив вимоги п.2.10.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП.

Зазначені обставини також підтверджуються наданими суду копіями протоколів, схемою з місця ДТП, рапортом інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 4 УПП в Харківській області Йовік В. від 13.08.2020 року щодо вжиття заходів по розшуку водія автомобіля ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , який скоїв дорожньо-транспортну пригоду, віком 25-30 років, що до приїзду поліції звертався до ОСОБА_3 вирішити питання, а потім зник з місця ДТП, залишивши автомобіль. В подальшому автомобіль ВАЗ евакуйований до штраф майданчику.

Окрім того, з досліджених протоколів вбачається, що власником транспортного засобу дотепер є ОСОБА_4 , тому спростовуються доводи відповідача в частині відчуження ним транспортного засобу в червні-липні 2020 року.

Розгляд справи проводився за відсутності ОСОБА_1 , про час та дату розгляду справи він повідомлявся, про що свідчить копія звортнього повідомлення. А також, на адресу ОСОБА_1 було направлено копію постанови, яка була ним отримана 09.12.2020 року, відповідно до копії звортнього повідомлення. Постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 11.12.2020 року. Провадження закрито відповідно до вимог с.2 ст.38, п.7 ст.247 КПК України з посиланням на Науково-консультативний висновок Науково-консультативної Ради при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017 року щодо не встановлення вини особи у разі закінчення строків притягнення до відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд не погоджується із доводами відповідача щодо відсутності у нього провини у вчиненні ДТП, оскільки провадження по справі було закрито на підставі ст.38 КУпАП.

З правового аналізу положень ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Таким чином, в частині вирішення питання встановлення наявності/відсутності в діях провини при закритті провадження у справі, відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП, суд повинен виходити з положень ст. 280 КУпАП, згідно правил якої Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Аналогічну правову позицію викладено в постановах від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16, від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду.

За змістом частин першої та другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.ст.979,981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).

Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до п.п.в п.38.1.1. п. 38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до полісу №АО/6824500 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.01.2020 року, страхувальником ОСОБА_1 оформлено відповідний поліс із забезпеченим транспортним засобом ВАЗ 2103 номерний знак НОМЕР_3 , розмір страхового відшкодування за шкоду завдану майну становить сто тридцять тисяч гривень, з нульовою франшизою.

17.08.2020 року ОСОБА_3 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та зазначав другого учасника пригоди - автомобіль ВАЗ НОМЕР_3 . Подав копію посвідчення водія, паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду.

Представником страховика, на підставі ліцензійної угоди і договору про надання послуг технічного обслуговування №16100 від 01.04.2014 року, було 17.08.2020 року проведено огляд транспортного засобу та виявлено пошкодження, за результатами огляду складено акт із фото таблицею. За результатами огляду 26.08.2020 року складено ремонтну калькуляцію аварійним комісаром ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва АК-ПК-ТЗ№4041 від 06.12.2017 року. Визначено розмір страхового відшкодування в 35400 гривень. Із визначеним розміром відшкодування погодився ОСОБА_3 подавши заяву про страхове відшкодування 27.08.2020 року.

06.01.2021 року складено страховий акт №00419/42/921,із доданим до нього розрахунком суми страхового відшкодування та відповідно до платіжного доручення №151026 від 12.01.2021 року страхове відшкодування сплачено на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 в сумі 35400 гривень.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.6, 7 даної статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, та суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом за клопотанням відповідача декілька разів оголошувалась перерва з метою оскарження в апеляційному порядку прийнятої копії постанови, надання суду доказів наведених в поясненнях доводів, станом на 18.05.2021 року відповідач суду зазначав, що в апеляційному порядку постанову не оскаржував, додаткових доказів не має. Будь-яких пояснень щодо не причетності до дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 зміст постанови не містить. Клопотань про виклик в судове засідання свідків - колег по роботі, не подавав.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи в суді першої інстанції постанова Харківського районного суду Харківської області щодо закриття провадження у справі саме щодо ОСОБА_1 є чинною, в апеляційному порядку не оскаржувалась, закриття провадження у справі на підставі ст.38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, будь-яких доказів на спростування обставин не керування транспортним засобом в день ДТП, відповідачем не надано, обставини нібито відчуження транспортного засобу спростовуються наявними копіями протоколів, де власником зазначено саме ОСОБА_4 , а також, сам відповідач не заперечував, що власник передав йому транспортний засіб із генеральною довіреністю із правом продажу та він оформлював поліс цивільно-правової відповідальності, тобто транспортний засіб перебував у нього в користуванні на відповідній правовій підставі, розмір завданої шкоди, що сплачена ОСОБА_3 відповідачем не оспорювалась, тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.15,16, 22, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.247 КУпАП, ст.ст. 10, 12, 13, 76, 82, 81, 89, 90, 95, 141, 259, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», , кошти виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 35400 (тридцять п`ять тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», , витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Повний текст рішення виготовлений 21.05.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», адреса проспект Перемоги, будинок 65, м.Київ, 03117, адреса для листування вулиця Куликівська, будинок 2, в м.Харкові, 61002, . Представник позивача Українець В.Б., діє на підставі довіреності.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , що зареєстрований АДРЕСА_1 .

Головуючий: суддя О.В. Бугера