Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - Бедьо В.І.

за участю секретаря - Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 16.11.2020 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитиниОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання або досягнення двадцяти трьох років; стягнення аліментів за минулий період з 31.01.2019 року по 31.10.2020 рік в розмірі 84 000 грн.; стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 80 000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що 16.07.2012 року рішенням суду розірвано шлюб між позивачем та відповідачем та вирішено неповнолітню доньку ОСОБА_3 залишити на її вихованні. З часу винесення вказаного рішення донька ОСОБА_3 проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Позивач вказує на те, що відповідач в утриманні доньки участі не брав.

Також повідомляє, що в 2008 році донька ОСОБА_3 отримала травму голови, внаслідок чого потребує постійного лікування та обстеження.

Крім того на утриманні позивачки перебуває інша неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані обставини поставили позивачку в скрутне матеріальне становище.

Станом на дату звернення до суду з позовом ОСОБА_3 навчається в Ужгородському національному університеті на другому курсі юридичного факультету на платній формі навчання, тому потребує матеріальної допомоги.

Вказана обставина слугувала підставою для звернення до суду з даним позовом для захисту інтересів повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

Позивач стверджує, що відповідач має можливість допомогати доньці, оскільки має власний бізнес з торгівлі взуттям, однак всупереч усним зверненням позивача відповідач протягом всього періоду після розірвання шлюбу відмовляється виконувати батьківські обов`язки. З цих підстав позивач ставить питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з дня виповнення повноліття доньки ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 84 000 грн. ( з розрахунку 4 000 грн. за 21 місяць).

Також ОСОБА_1 просить про стягнення з відповідача додаткових витрат на доньку ОСОБА_4 з у зв`язку з існуванням особливих обставин серйозної травми голови у 2008 році, внаслідок якої розвинулась кіста шишкоподібної залози, яка не може бути видалена шляхом оперативного втручання. У зв`язку з цим донька потребує постійного догляду та консультацій лікарів, аналізів, ліків та періодичного лікування. Всі витрати позивача пов`язані з лікуванням доньки обійшлись позивачці за вісім років безперервного лікування у сумі 80000 грн. ( 10 000 щорічно), вказану суму позивач також просить стягнути з відповідача.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її часті. Позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, жодних письмових пояснень по суті позовних вимог чи заяв про відкладення до суду не подав.

За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.07.2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та вирішено неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) залишити на вихованні ОСОБА_1 .

Позивач вказує на те, що з часу ухвалення вказаного рішення діти проживають разом з нею та перебувають виключно на її утриманні. Натомість відповідач жодної матеріальної допомоги з часу розірвання шлюбу дітям не надає.

З огляду на те, що позивач перебуває в скрутному матеріальному положенні та не може самостійно утримувати повнолітнью дитинуОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання, повнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання або досягнення двадцяти трьох років; стягнення аліментів за минулий період з 31.01.2019 року по 31.10.2020 рік в розмірі 84 000 грн.; стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 80 000 грн.

З довідки Ужгородського національного університету від 13.03.2019 вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу денної форми навчання юридичного факультету спец. Право (контракт). Термін навчання по 30.06.2022 р.

Відповідно до довідки № 31 від 05.10.2020 року ОСОБА_3 є студенткою 2-го курсу заочного відділення юридичного факультету Ужгородського національного університету і навчається на платній основі.

В якості доказу цієї обставини позивач також надала договір про платне навчання № 18/013б, в якому зазначено загальну вартість освітньої послуги в розмірі 77 000 грн., а розмір оплати за один навчальний рік 19 250 грн. Строк дії договору з 01.09.2018 року до 30.06.2022 року.

Вказаним документом фактично позивач підтверджує, що з 01.09.2018 року по 01.09.2019 рік навчалась на денній формі навчання, вартість одного навчального року становила 19 250 грн.

Також матеріалами справи встановлено, що в подальшому ОСОБА_3 припинила навчання на денній формі навчання та поновилась у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» на заочну форму навчання за спеціальністю право.

Вказана обставина підтверджується доданим до справи в якості доказу договором про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб № 1-20/020 б, згідно якого загальна вартість освітньої послуги в розмірі 60 000 грн., а розмір оплати за один навчальний рік 15 000 грн. Строк дії договору з 01.09.2020 року до 30.06.2024 року.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вимогами ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Як зазначає позивач відповідач ОСОБА_2 працює, отримує стабільний дохід.

Зазначена позивачем обставина не була спростована стороною відповідача, оскільки такий не подав до суду жодних пояснень по суті позову.

Також суд констатує, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо наявності в ОСОБА_2 будь-яких інших аліментних зобов`язань на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, що свідчить про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу доньці ОСОБА_3 , яка продовжує навчання на контрактній основі заочної форми. Суд в даному випадку також приймає до уваги ту обставину, що хоч повнолітня донька навчається на заочній формі, вона за станом здоров`я позбавлена можливості працювати, аби самій забезпечувати свої потреби.

Позивач акцентує увагу на тому, що ОСОБА_3 має серйозне захворювання, надавши в якості доказу цієї обставини Довідку № 758/7 від 10.11. 2020 року. У наданому документі зазначено, що ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку з 2008 року з діагнозом: ВВР, унс. Кіста шишкоподібної залози.

Враховуючи вищенаведені обставини, обов`язок обох батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, наявність доходу відповідача та можливість надання такого утримання, адже ця обставина не заперечена відповідачем, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 в сумі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 16.11.2020 і до закінчення навчання, але не більш, ніж до досягнення нею 23 років.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий період з 31.01.2019 року по 31.10.2020 рік в розмірі 84 000 грн, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вказані норми закону суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів за минулий час з тих підстав, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Що стосується вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 80 000 грн., суд виходить із наступного.

За змістом статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі».

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила стягнути додаткові витрати на дитину в розмірі 80000 грн. Зокрема позивач звертає увагу суду на необхідність постійного лікування ОСОБА_3 у зв`язку з поставленим їй лікарями діагнозом.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження понесених нею коштів на лікування дитини.

Відповідно до змісту статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відтак суд приходить до переконання, що судом не встановлено факту понесення додаткових витрат на лікування дитини.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 два роки навчалася у вищому навчальному закладі навчання, один рік на платній формі навчання, вартість якої згідно наданих доказів становила 19 250 грн. за рік та один рік на заочній формі навчання, вартість якого за рік становить 15 000 грн.

Наданими позивачем довідками підтверджується, що така дійсно навчалась у вищому навчальному закладі .

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відтак суд приходить до висновку, що оскільки позивач та відповідач мають одинакові обов`язки стосовно утримання спільної дитини ОСОБА_3 , відтак буде справедливим їх однакова участь в понесенні додаткових витрат, пов`язаних з навчанням.

З огляду на те, що в даному випадку фактично понесені та доведені матеріалами справи витрати на навчання з боку позивача становили в загальному 34 250 грн. ( 19 250 грн. за перший курс денної форми навчання та 15 000 грн. за другий курс заочної форми навчання), суд вважає за можливе стягнути половину вказаної суми, що становить 17 125 грн. з відповідача на користь позивача, що фактично зазнані та витрачені позивачем як додаткові витрати, що викликані особливими обставинами - розвитком здібностей дитини.

За таких обставин суд частково задовольняє вимоги позивача.

За правилами ст.ст. 133,141 СК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 89, 133, 141, 259, 264, 265, 274 ЦПК України, ст. ст. 141, 182, 185, 191, 200 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 16.11. 2020 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, понесені позивачем на оплату навчання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 17 125 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в дохід держави в сумі 840 грн. 80 коп.

В решті вимог позивача відмовити.

Відомості про учасників судового процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І. Бедьо