Справа № 681/1435/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Полонський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючої судді - Дідек М.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Богданевич О.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Полонська міська рада Хмельницької області про визнання права власності на нежитлові будівлі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на нежитлові будівлі, які складаються з приміщення столярної майстерні площею 206,9 кв.м., будівлі комори площею 136,5 кв.м. та будівлі корівника - площею 461,9 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову зазначив, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як колишні члени СТОВ «Перемога» с. Прислуч являлись співвласниками майнового пайового фонду товариства (колективного сільськогосподарського підприємства).

Відповідно до свідоцтв про право власності на майновий пай членами колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) їх частка була визначена ОСОБА_2 в розмірі 5161(0,236%), ОСОБА_3 в розмірі 1346грн. (0,0601%).

19.09.2007 року ліквідаційною комісією СТОВ «Перемоги» шляхом укладення акта в рахунок майнового паю відповідно до визначеної структури ОСОБА_2 було передано будівлі столярної майстерні та комори, а ОСОБА_3 -корівник.

Маючи намір придбати дані будівлі для здійснення господарської діяльності він 20.07.2018 року звернувся із заявою до ліквідаційної комісії колишнього СТОВ «Перемога» про дачу згоди на їх викуп, які були виділені відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням комісії по розподілу майна СТОВ «Перемоги» від 29.07.2018 року надано згоду на викуп у членів спілки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вищезгадані приміщення.

За домовленістю з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 останні погодилися продати частки своїх майнових паїв у розмірі зазначених у майновому сертифікаті. Відповідно до цього 19.09.2018 року ОСОБА_2 за актом приймання-передавання йому було передано будівлі комори площею 136,5 кв.м.,приміщення столярної майстерні площею 206,9 кв.м., а ОСОБА_3 будівлю корівника - площею 461,9 кв.м., розташованих на АДРЕСА_1 для власного використання.

Відповідно до письмових розписок ОСОБА_2 за продаж належної частки його майнового паю згідно до майнового сертифікату було сплачено 2238грн., а ОСОБА_3 за продаж його майнового паю відповідно до майнового сертифікату 2238грн.Після проведеного розрахунку відповідачами було передано йому майнові сертифікати.

Через відсутність у відповідачів правовстановлюючих документів на придбані ним приміщення, він не мав можливості здійснити їх державну реєстрацію, однак розпочав проводити ремонтні роботи та розробляти технічну документацію та їх експертну оцінку на підставі яких мав належним чином оформити право власності. При зверненні до нотаріуса з питанням реєстрації права власності та видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна, нотаріус відмовив у посвідченні даних договорів купівлі-продажі з посиланням на недостатність наданих документів, порушення самої процедури даного нерухомого майна та через відсутність правовстановлюючих документів у самих власників майнового паю, тому порекомендував звернутися до суду для вирішення даного питання.

Посилаючись на вищенаведені обставини та вважаючи, що рішення комісії при виділенні майнових паїв Дворському та ОСОБА_5 в натурі при їх виході із складу колективного сільськогосподарського підприємства і діяли наданими їм повноваженнями, не суперечили ст.ст.7,8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» па п.8,9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств і є правомірними, тому ці обставини є підставою для визнання за ним право власності на майновий пай виділений відповідачам в натурі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позов зіславшись на обставини викладенні у заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнали.

Крім того, відповідачі в судовому засіданні заявили, що вищезгадані будівлі були виділені у спільну часткову власність іншим членам підприємства від яких вони згодом відмовились та передали їм у безоплатне користування, із заявою до керівника підприємства щодо виділення із складу пайового фонду майна в натурі як окремим власникам у процесі вирішення майнових питань не звертались і будь-яке рішення з цього приводу зборами співвласників не приймалося. Правовстановлюючі документи на спірні будівлі не виготовляли через брак коштів. Вважать, що дані будівлі позивачу були передані правомірно, так як від позивача отримали кошти за їх вартість, про що ними було надано письмові розписки і будь-якого спору з приводу даного майна у них не має.

Представник третьої особи Полонської міської ради в засідання також не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являлись членами колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Перемога» с. Прислуч та являлись співвласниками його майнового пайового фонду.

У зв`язку з реорганізацією підприємства їм відповідно до свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМПЛ № 000142, виданого Прислуцькою сільською радою 11.07.2001 року відповідно до списку осіб ОСОБА_2 мав право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 15.05.2001 року, в частці визначеною у розмірі 5161грн. або (0,2306 відсотків), а ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМПЛ № 000098 мав право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 15.05.2001 року в частці визначеною у розмірі 1346грн. або (0,0601 відсотків).(а.с. 10,29).

Із наявного в матеріалах справи актів прийому-передачі від 19.09.2007 року вбачається, що ліквідаційною комісією СТОВ «Перемога» в рахунок майнового паю відповідно до визначеної структури ОСОБА_2 були передані будівлі: столярна майстерня та комора.(а.с.16), а ОСОБА_3 будівлю корівника (а.с.30)

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 20.07.2018 року до ліквідаційної комісії колишнього СТОВ «Перемога» за змістом якої він просив надати дозвіл на викуп майнових паїв, які по структурі виділені у виді нежилих приміщень столярної майстерні площею 206,9 кв.м., будівлі комори площею 136,5 кв.м. , розташованих в с. Колосіївка Полонського району.

Рішенням комісії по розподілу майна СТОВ «Перемоги» було надано згоду на проведення процедури викупу даних нежилих приміщень у членів спілки, яким це майно було виділено.

Із досліджених в судовому засіданні актів приймання - передавання від 19.09.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 , як власник майнового паю, що вийшов із членів СТОВ «Перемога» передав ОСОБА_1 нежитлові будівлі комори площею 136,5 кв.м.,столярної майстерні площею 206,9 кв.м., а ОСОБА_3 нежиле приміщення корівника - площею 461,9 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 для власного користування.(а.с.19,31)

Із наявних у справі розписок виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що кожен з них за продаж свого майнового паю відповідно до майнового сертифікату отримали від ОСОБА_1 кожен з них о по 2238грн. (а.с.20,32).

При зверненні до нотаріуса з питанням реєстрації права власності та видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна, нотаріус ОСОБА_1 відмовив у посвідченні даних договорів купівлі-продажі з посиланням на недостатність наданих документів, порушення самої процедури даного нерухомого майна та через відсутність правовстановлюючих документів у самих власників майнового паю, тому порекомендував звернутися до суду для вирішення даного питання.

Вважаючи, що вищенаведеними доказами доведено факт правомірного набуття ним права власності на вищезгадані нежитлові будівлі, а після їх придбання були виконанні усі істотні умови за договором купівлі-продажі, але через відсутність правовстановлюючих документів у відповідачів не зміг посвідчити дане право у встановленому законом порядку, тому посилаючись на вимоги ст.12 п.1 ч.2 ст.16 ,328,392 ЦК України просив задовольнити його вимоги.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач як на одну з підстав правомірного придбання спірних будівель , які були виділенні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також іншим співвласникам зіслався на рішення комісії по розподілу майна СТОВ «Перемога» від 29.07.2018 року про згоду на їх реалізацію, а також відсутності будь-яких заперечень з боку відповідачів та інших співвласників.Оскільки в останніх відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно, він позбавлений можливості здійснити їх реєстрацію права власності .

Проте з такі доводи позивача не відповідають вимогам закону.

Законом України від 14.02.1992 року № 2214- ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», зокрема ст.ст.7,9,23 визначено порядок виділення майнового паю членів колективного сільськогосподарського підприємства, який виходить із нього, а також структури і вартості паю віднесено до компетенції органу самоврядування колективного підприємства (загальні збори співвласників майна), який діє відповідно до статуту підприємства та затверджених ним актів.

Згідно з п.9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62, виділяння зі складу пайового майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством правонаступником на підставі рішення загальних зборів співвласників.

Крім того, постановою КМУ від 28.02.2001 року № 177 затверджено Типове положення про комісію з вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки .

У п. 3 Типового положення зазначено, що основним завданням комісії є уточнення складу та вартості пайових фондів майна членів підприємства, у тому числі, реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.

Пунктами 4,5 Типового положення визначені права комісії, які зводяться до проведення розрахунків щодо пайового майна, визначення структури пайового фонду.

Згідно з п.п. 10 п.4 цього ж положення комісія вносить пропозиції щодо виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв індивідуально визначених об`єктів із складу майна реорганізованого підприємства та передачі їх у спільну власність.

Відповідно до пункту 10 Порядку комісія готує для розгляду на загальних зборах перелік майна для виділення його в натурі окремо для кожної групи осіб у спільну часткову власність, єдиним комплексом та список осіб, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі.

Пунктом 1 Порядку встановлено, що питання розподілу майна пайового фонду вирішуються загальними зборами співвласників майнових паїв, які затверджують подані комісією пропозиції.

Після чого згідно з п.15 Порядку виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї у індивідуальну власність проводиться підприємством користувачем майна із переліком майна виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство - користувач одночасно з підписанням акта приймання передачі майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що посвідчується керівником підписом керівника підприємства та печаткою.

Свідоцтва з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт-приймання передачі майна можуть бути підставою для оформлення права власності на зазначене майно в установленому порядку.

Проте аналіз вищенаведених актів прийому передачі та встановлені фактичні обставини дають суду в даному випадку підстави дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Позивач як на підставу своїх вимог посилався на вищезгадані акти за якими ліквідаційна комісія СТОВ «Перемоги» відповідачам, як власникам майнового паю були передані спірні будівлі, які згодом за актом приймання передачі були передані йому позивачеві.

Як вбачається із їх змісту вони відповідачами були передані позивачу за спільною згодою для власного користування, а не у зв`язку з їх купівлею -продажі.

Крім того, кожна із сторін посилалась на те, що договір-купівлі-продажі спірної будівлі у встановленому законом порядку не укладався через відсутність у відповідачів правовстановлюючих документів на спірне майно. Дані доводи сторін підтверджуються встановленими фактичними обставинами справи.

Що стосується передачі відповідачам спірного майна, як частку майнового паю, а також згоди на реалізацію цього майна позивачеві вищезгаданими комісіями викликає сумнів в їх правомірності.

В матеріалах справи відсутні дані коли і яким уповноваженим органом вони були створені та якими наділеними повноваженнями, оскільки відповідно до вищезгаданих нормативно-правових актів право на розпорядження майна мають лише загальні збори співвласників майнових паїв.

Однак такі дані в матеріалах справи відсутні та не були надані позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому доводи позивача, що у справі ним подані належні докази, які відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України та ч.2 ст.292 ЦК України підтверджують факт правомірного набуття права власності на спірні нежитлові будівлі, але через відсутність на них правовстановлюючих документів не має можливості здійснити своє право на реєстрацію свого права власності на спірне нерухоме майно,відповідно до ч.2 ст.331 УК України , а лише на підставі рішення суду є безпідставним.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Проте, а ні вищезгаданими нормативно- правовими актами, а ні нормою ст.331 ЦК України не передбачено визнання право власності на спірні будівлі, які згідно закону підлягають державній реєстрації. Порядок оформлення права власності на дані об`єкти нерухомості визначено відповідними нормами .

Відповідно до ст.392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Враховуючи, що моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних з володінням, користування і розпорядженням майном, є момент набуття права власності, яке позивачем на спірні нежитлові будівлі у встановленому законом та договором порядку не набуте, тому вимоги ОСОБА_1 , щодо визнання його власником спірного нерухомого майна не ґрунтується на законі.

Разом з тим, з огляду на предмет доказування у спірних правовідносинах позивач повинен довести оспорювання чи невизнання відповідачами право власності на спірне майно.

Однак у справі встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти позову не заперечували, що спірні будівлі позивачеві були передані без правовстановлюючих документів та вважали, що їх дії були правомірними і його право власності не оспорюють і визнають.

З огляду на дані обставини, враховуючи те, що відповідачі не є тими особами, що оспорюють право власності позивача на спірне майно чи його не визнають, а лише відмовляються зареєструвати відповідне право та надати свідоцтво про право власності та інші необхідні для такого оформлення документи.

При цьому відповідачі зіслались на те, що виготовлення необхідних документів вимагає тривалого часу та значних фінансових затрат.

З приводу наведеного суд вважає, що в даному випадку пред`явлення позивачем позову про визнання права власності на спірні нежитлові будівлі є метою, щоб спростити чи уникнути встановлений законодавством досить тривалий у часі порядок та фінансово затратної процедури оформлення права на це майно.

Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами, суд вважає, що зазначений позов позивачем заявлено формально не для визнання, а для набуття права власності.

З огляду на те, що позивач не є і не був власником жодних із зазначених у позовній заяві нежитлових будівель на які просить визнати право власності, а також належних та допустимих доказів, що є власником майнових прав на ці будівлі і що він позбавлений можливості захистити свій інтерес іншим способом суду не надав, тому суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст.13, 81, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_2 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_4 .

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Полонська міська рада Хмельницької області, що знаходиться в м. Полонне, вул. Лесі Українки, 113, Хмельницької області, поштовий індекс 30500.

Суддя Дідек М.Б.