Справа № 266/2713/18
Провадження № 2/266/129/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.

при секретарі - Топузової К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.11.2010 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. У зв`язку з тим, що відповідач не виконала умови договору, станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 32046,49 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 1903,98 гривня; заборгованості по процентами за користування кредитом - 27940,30 грн., заборгованості за пеню та комісію - 200,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна складова) - 1502,21 гривень. Оскільки в добровільному порядку відповідач суму заборгованості не сплачує, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав і просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 28.02.2018 року у розмірі 32049,49 гривень за кредитним договором №б/н від 10.05.2011 року і судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.07.2018 року було задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22.05.2020 року заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.07.2018 року було скасовано.

Представник позивача у судове засідання не прибула, просила розглядати справу у її відсутність на підставі наявних доказів, позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Лозинська О.О. у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. З позовними вимогами не погодилась, зазначила, що вважає всі операції по картці у 2014 року проводилися позивачем, а саме списання відсотків, , нарахування процентів. Також зазначила, що позивач окрім договору від 24.11.2010 року не надав жодного додаткового договору де би відповідач погодився на пролонгування кредитного договору, тому вважає, що необхідно застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено у 2013 році, строк дії картки закінчився у травні 2014 року, а позивач звернувся до суду лише 15.05.2018 року. Просила також врахувати при розгляді справи той факт, що відповідач особисто не зверталась із заявою для перевипуску карти № НОМЕР_1 та продовженням дії до 08.2017 року та продовження дії кредитного договору.

Суд, вивчивши думку учасників процесу, викладену в письмових поясненнях, відзиву, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Судом встановлено, що 24.11.2010 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.с. 6-7).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» відповідач отримала картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 08.2017 р. (а.с. 195).

Після укладання договору, відповідач користувалась виданою карткою здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку (а.с. 192-194).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2018 року становить, в загальній 32046,49 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 1903,98 гривня; заборгованості по процентами за користування кредитом - 27940,30 грн., заборгованості за пеню та комісію - 200,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна складова) - 1502,21 гривень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, у тому числі з договорів та правочинів.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, разом з тим, що положенням статті 204 ЦК України встановлена Презумпція правомірності правочину , якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 617 ЦК України встановлює, що особа не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку відсутності у боржника необхідних коштів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту в сумі 1903 гривня 98 копійок.

Суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими.

Стосовно нарахованих банком відсотків за користування кредитом суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з умовами договору, погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 2,5% в місяць, тобто - 0,083 % річних, яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки позивач звернувся до суду 15.05.2018 року, а строк дії картки продовжувався до 08.2017 року, то суд з урахуванням наданого розрахунку заборгованості, вважає, що правовою підставою для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом в межах заявлених вимог є період з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року).

Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої договором та законом.

Оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки, то при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 36,00 % річних.

Судом встановлено, що за період з 24.09.2010 р. по 31.08.2014 року відповідач мав заборгованість перед позивачем за користування кредитом у сумі 1903 гривень 98 копійок.

Таким чином, заборгованість за відсотками за користуванням кредитом, із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 36% річних, та виходячи з реального залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1903,98 гривень гривень, за період з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року, становить 2084,85 грн. та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. ( 1903,98 грн.*0,1%*1095=2084,85 грн.: де 1903,98 грн. - заборгованість за кредитом; 1095 - кількість днів прострочення; 36 %/360=0,1% відсоткова ставка)

За період з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р. відповідач сплатив 2098,26 грн. заборгованості за відсотками за користуванням кредитом.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 1848 гривень 99 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі - 1903 гривні 98 копійок та з заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 2084 гривні 85 копійок (за період з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року) за виключення суми 2098,26 грн. сплаченої заборгованості за відсотками, тобто сума заборгованості становить 1848,99 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені у загальній сумі 200,00 гривень, а також штрафів, нарахованих відповідно до п2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг у загальній сумі 202,21 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач ОСОБА_1 .

Враховуючи наведені положення, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальнику ОСОБА_1 пені у сумі 200,00 гривень, а також штрафів у загальній сумі 2002,21 гривень, нарахованих відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, як таких, що обчислені станом на 28.02.2018 року.

Відповідно до ст. ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 1848,99 грн. *100% : 32046,49 грн. ціна позову = 5,77%), тобто 5,77 % від ціни позову (5,77 % *1762,00 грн. :100%), що складає 101,67 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12,81, 89, 130,141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» ( ) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 листопада 2010 року в розмірі 1848 гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі 101 гривні 67 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Федотова В. М.