ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1555/17 Номер провадження 22-ц/814/1000/21Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Янка Олександра Олександровича, представника ОСОБА_1 , на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 29 січня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 11:47:51 год. до 12:14:26 год., дата виготовлення повного тексту рішення 08 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні із донькою та встановлення способу спілкування батька з дитиною, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_3 у його спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши такий спосіб у його спілкуванні та вихованні: зобов`язати ОСОБА_3 щонеділі надавати ОСОБА_1 доньку ОСОБА_4 для спілкування та виховання із 14 години п`ятниці до 19 години неділі за місцем проживання батька. Вирішити питання судових витрат.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що після припинення шлюбних відносин відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з донькою. Він не має можливість зустрічатись з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 29 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні із донькою та встановлення способу спілкування батька з дитиною задоволено частково.

Встановлено способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : спілкування кожної неділі з 09 год. до 17 год. за місцем проживання ОСОБА_1 .. Визначено, що всі побачення батька з дитиною здійснювати за згодою дитини. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у визначених рішенням суду способах його участі у вихованні дитини. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Янко О.О., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме встановити такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини: спілкування щотижня з 14:00 год. п`ятниця до 19:00 год. неділі за місцем проживання ОСОБА_1 та виключити вказівку про проведення побачення за згодою з дитиною.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо згоди дитини на побачення не врахував, що дитина постійно проживає з матір`ю, яка має великий вплив на доньку і формує у дитини негативне ставлення до батька.

Також зазначається, що висновок суду про недоцільність спілкування батька з дитиною у суботу у зв`язку з хворобами та відвідуванням гуртків не підтверджений доказами. Судом не обґрунтовано, чому не є прийнятним порядок спілкування батька з дитиною, визначений органом опіки та піклування.

У відзиві ОСОБА_5 , проаналізувавши докази, які були досліджені судом, стверджує про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.6).

Згідно довідки Максимівської сільської ради № 1066 від 18.12.2017 року ОСОБА_1 , 1982 р.н., зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.8).

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.25) та згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 03.05.2018 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (т.1 а.с.112). Дитина проживає з матір`ю.

Згідно висновку Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області від 16 серпня 2017 року ОСОБА_3 дійсно не надавала ОСОБА_1 дитину для спілкування з тих підстав, що останній мав заборгованість зі сплати аліментів, приїздив до дитини нетверезий та у пізній час (т.1 а.с.14).

07.08.2018р. позивач звернувся із заявою до Голови Карлівської РДА про внесення на розгляд комісії з питань захисту прав дитини питання усунення перешкод у спілкуванні з його дитиною ОСОБА_4 та її вихованні, так як мати перешкоджає у зустрічах з нею (т.1 а.с.10).

За повідомленням Карлівської РДА від 23.08.2017р. звернення ОСОБА_1 направлено для розгляду до Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області (т.1 а.с.11).

Постановою Карлівського районного суду від 24.09.2013р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді 60 годин громадських робіт за керування транспортним засобом у нетверезому стані (т.1 а.с.46).

Як убачається з копії виконавчого листа, з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.49).

Згідно з довідкою розрахунком станом на 01.04.2018р. заборгованість позивача зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 складає 22 117,21 грн (т.1 а.с.52), станом на 01.01.2021 року заборгованість складає 44 541,01 грн (т.2 а.с.91,92).

За довідкою ДНЗ № 6 «Чебурашка» с.Карлівка від 16.05.2018р. № 16 ОСОБА_4 дійсно відвідує ДНЗ №6 "Чебурашка" м.Карлівка, санаторну групу та про дитину піклується мама ОСОБА_3 , батько батьківські збори не відвідує, у виховних заходах і у вихованні доньки участі не приймає (т.1 а.с.111).

На адвокатський запит ДНЗ № 6 «Чебурашка» с.Карлівка листом №26 від 20 серпня 2019 року повідомив, що ОСОБА_1 за останні півроку у дошкільному закладі був один раз, його батьки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , відвідують дошкільний заклад, цікавляться успіхами дитини (їхньої онуки), привозять їй гостинці (т.2 а.с.22).

За консультаційним висновком від 11.06.2018 року щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини ОСОБА_4 дівчинка інтелектуально розвинена, проте має ознаки тривожності, емоційно вразлива, що цілком може бути пов`язано із пережитою травматизацією. Мама добре володіє навичками надання підтримки дитині та розуміє її. Дитина зараз знаходиться в періоді розвитку, коли є велика потреба у спокійному спілкуванні з членами родини та створенні для неї умов базової безпеки (т.1 а.с.107).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики вихованки ДНЗ № 6 «Чебурашка» с. Карлівка Уляни Глуховері- ОСОБА_11 від 16.05.2018р. дитина виховується в неповній сім`ї, вихованням займається мама, інколи бабуся та дідусь. Емоційний стан дівчинки переважно позитивний. До дитячого садка дитину приводить в основному мама. Дівчинка часто хворіє, навички самообслуговування відповідають віку, поведінка адекватна ситуації (т.1 а.с.110).

Як убачається з висновку органу опіки та піклування Карлівської РДА від 06.06.2018р., батько, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має можливість та умови брати участь у вихованні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте не бере участі в її матеріальному утриманні, не відвідує дитину у дошкільному закладі, не бере участі у виховних заходах закладу, не піклується про здоров`я дитини. За місцем проживання батька створені належні умови для дитини: є окрема кімната з місцем для сну та відпочинку, достатня кількість іграшок. За місцем проживання дитини створені належні умови - відведене місце для занять та відпочинку, в достатній кількості одяг, взуття та іграшки, дитина отримує повноцінне харчування (т.1 а.с.68 ).

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав (т.1 а.с.130-132).

Розпорядженням голови Карлівської районної державної адміністрації №37 від 13 березня 2020 року на ОСОБА_5 покладений обов`язок не перешкоджати ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною ОСОБА_4 , згідно встановленого графіка: першу та третю суботу з 16.00 до неділі 17.00 кожного наступного місяці; у будні дні, свята, враховуючи вік дитини за попередньою домовленістю батьків (т.2 а.с.20).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з принципів рівності прав батьків у вихованні дитини та, передусім, з інтересів дитини, яка часто хворіє, а також враховував, що саме мама займається її лікуванням, доглядом, з понеділка по п`ятницю, з 8 год. до 17 год. дитина навчається в школі, а в суботу відвідує гуртки, складні обставини, які склалися між самими батьками та вік дитини, яка до того ж тривалий час не бачилася з батьком.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Пунктом восьмим статті 7 СК України, статтею 11 ЗУ "Про охорону дитинства" закріплений принцип пріоритету інтересів дитини у сімейних відносинах, згідно якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст.15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року № 31111/04 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№2) від 27 листопада 1992 року, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції встановлено та не заперечується учасниками, що малолітня донька сторін тривалий час мешкає окремо від батька, у зв`язку з неприязними відносинами між батьками дитина знаходилась в епіцентрі їхніх негативних емоцій, внаслідок чого зазнала негативних переживань, водночас прив`язана до матері. Батько дитини виявляє бажання налагодити його особисте спілкування з донькою. Дитина через її малолітній вік не здатна в повній мірі оцінювати ситуацію, яка склалась, а відтак, потребує додаткової підтримки та виваженої поведінки як батька, так і матері.

Неприязні стосунки і непорозуміння між батьками не повинні впливати на життя дитини, навпаки, незважаючи на такі відносини, батьки мають докладати зусиль, щоб дитинство їхньої дитини було таким, де б дитина не відчувала того, що вона виховується в неповній сім`ї, де батьки живуть окремо в силу того, що їх життєві шляхи суперечать один одному, щоб дитина відчувала в повній мірі те, що у неї є люблячий її батько, та любляча її матір. Дитина не може бути заручником відносин між батьками. Саме такий підхід у вирішенні цього спору відповідає інтересам дитини, які є пріоритетом над інтересами батьками.

На переконання апеляційного суду визначений судом першої інстанції спосіб спілкування батька принаймі на початковому етапі забезпечує право батька на спілкування з дитиною, дає йому можливість обережно і поступово налагодити контакт з дитиною.

Правильним є висновок суду першої інстанції про побачення батька з дитини за згодою останньої, оскільки примусові побачення всупереч волі дитини з великою імовірністю негативно вплинуть на її ставлення, перш за все, до самого батька.

Твердження апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції розпорядженням голови Карлівської районної державної адміністрації №37 від 13 березня 2020 року до уваги не приймається, оскільки суд першої інстанції з посиланням на приписи ст.19 СК України у межах своїх повноважень правомірно визнав таке рішення органу опіки та піклування необґрунтованим. Дійсно рішення органу опіки та піклування, яким встановлений порядок участі батька у вихованні дитини, не містить жодних мотивів, які б давали можливість усвідомити, що саме такий порядок побачень відповідає інтересам малолітньої дитини.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Янка Олександра Олександровича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09 червня 2021 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов