Справа № 639/420/21
Провадження № 2-о/639/36/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Рубіжного С.О.,
за участю секретаря - Чубенко О.С.,
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника ОСОБА_2
представника заінтересованої особи Коробкової Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області, Новобаварський районний відділ Державної міграційної служби України у місті Харкові про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ :
25 січня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 з заявою в якій просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджанської РСР, до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».
В обґрунтування заяви зазначено, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Баку, Азербайджанської PCP, у вірменській родині. Дитинство та юність провів у Баку, Азербайджанської PCP, звідки був закликаний до лав Радянської армії, після повернення з якої, у жовтні 1979 року був документований паспортом громадянина СРСР (який втратив наприкінці 90х років).
З травня 1977 року по травень 1979 року перебував у лавах Радянської армії у м. Коростень, Україна. Після відбуття свого військового обов`язку Заявник на короткий термін повернувся до м. Баку, де пропрацював садівником до 16 жовтня 1979 року та був звільнений за власним бажанням - з метою переїзду до Української PCP.
Так, 27 березня 1980 року заявника вже було прийнято на роботу у м. Києві, Української PCP, до УПО УВД Київського міськвиконкому, а 17 квітня цього ж року - взято на облік до Московського райвійськомату м. Києва.
Крім того, у 1982 році ОСОБА_3 вступив до Харківського пожежно-технічного училища ім. Г.І. Петровського МВС СРСР, яке закінчив у 1985 році.
У березні 1988 році заявник одружився з ОСОБА_4 , яка після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка та стала ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявника в шлюбі народилася перша дитина - донька ОСОБА_6 .
Після початку міжнаціонального конфлікту у ОСОБА_7 та відвертими утисками й гоніннями осіб вірменської національності у Азербайджанській PCP, родина змушена була полишити своє помешкання у м. Баку та втекла на кілька місяців до Вірменії (м. Степанован), після чого, у січні 1991 року переїхала до м. Харків, Україна, де проживала до 24 серпня 1991 року включно, святкувала проголошення Незалежності України 24 серпня 1991 року та продовжує проживати на сьогодні.
Дружина Заявника - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4 влаштувалась на роботу до Харківського інженерно-метрологічного центру на посаду інженера.
Одночасно донька Заявника - Кристина - поставлена на облік у дитячу поліклініку та 16 березня 1991 року було проведено її медичний огляд.
Одразу після переїзду родина ОСОБА_8 певний час проживала у винайманому житлі, оскільки придбати власне не було можливості. З цієї та ряду інших об`єктивних причин Заявник не зміг одразу після переїзду влаштуватись на роботу. Крім того, була необхідність доглядати маленьку доньку у той час, як дружина працювала.
Весь час, від моменту укладення шлюбу і до сьогодні, родина, згідно вікової вірменської традиції, проживала разом, виховуючи доньку, а згодом і сина - ОСОБА_9 , який народився у Харкові, Україна, у 1995 році.
Заявник, як і його дружина, проставили у паспорт громадянина СРСР (який Заявник отримував у м. Баку у 1979 році) штамп «громадянин України», на підставі чого дружина Заявника ОСОБА_5 у 2002 році році встановила належність до громадянства України свою та неповнолітніх на той час дітей та отримала паспорт громадянина України. Однак, сам Заявник паспорт громадянина СРСР втратив наприкінці 1990х років, а у ДМС обліку проставлених штампів немає. Відтак, наразі єдиною можливістю для заявника отримати паспорт громадянина України є набуття громадянства України - держави, у якій Заявник постійно проживав у 1980 році та - разом зі своєю родиною - з січня 1991 року до 24 серпня 1991 року включно; і проживає до тепер, та вважає себе її часткою, тобто - громадянином.
В ході спілкування з органами Державної міграційної служби, заявнику було роз`яснено, що у випадку відсутності довідки про проживання документом, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року є рішення суду про встановлення відповідного факту. Крім того, згідно відповіді ГУ ДСМУ в Харківській області від 14 січня 2021 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема - факту постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року, є необхідним документом для звернення особи з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням.
Крім того, 11 січня 2013 року Україна приєдналась до Конвенції ООН про скорочення безгромадянства, основною метою якої є всебічне сприяння особам без громадянства та під ризиком безгромадянства набувати громадянство країни, на яке вони мають право. Чинним законодавством України (наведено вище) окреслено залежність набуття громадянства від встановленості факту проживання осіб на території України до 24 серпня 1991 року. Отже, від встановлення факту проживання Заявника на території України до 24 серпня 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом право особи звернутись до міграційної служби з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України».
Таким чином, встановлення даного факту необхідне заявнику для підтвердження його права на набуття громадянства України, реалізації цього права та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м Харкова від 29 січня 2021 року відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання.
25 лютого 2021 року від представника ГУ ДМС України у Харківській області та Новобаварського районного відділу ДМС України у м. Харкові до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник посилається на наступні обставини, та просить відмовити у її задоволені.
Умови та порядок набуття громадянства України регламентуються Законом України від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» (далі - Закон) та Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок), яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.
Однією з підстав для набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону є факт постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року. Вказаний факт має бути доведений документально.
Так, на підтвердження факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 надає копію картки Ф- А про реєстрацію місця проживання з якої вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований по паспорту зразка СРСР серії НОМЕР_1 виданий 01.10.1979 Насиминським ВВС м. Баку за адресою: АДРЕСА_1 , та прибув до м. Харкова - 10.05.1992 року з м. Баку , Азербайджан.
Відповідно копії військового білету ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку з 09.06.1992 року в Жовтневому РВК м. Харків , але також з 15.08.1980 року по теперішній час перебуває на військовому обліку в Насиминському РВК м. Баку, Азербайджан.
Відповідно трудової книжки громадянина ОСОБА_1 з 25 жовтня
1991 до 15 червня 1992 роки працював в приватній фірмі «Ком-Ком» , що не являється підставою для встановлення факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.
Диплом наданий громадянином ОСОБА_1 підтверджує, що в
період з 1982 року по 25.08.1985 року він був учнем Харківського пожежно технічного училища, що свідчить про те що він на території України перебувавтимчасово на період навчання.
30 серпня 2016 року Рішенням Жовтневого районного суду Харківської області було відмовлено у задоволенні заяви громадянина ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України справа 639/2597/16.
31 жовтня 2016 року Апеляційний суд Харківської області ухвалив рішення у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо факту постійного проживання на території України відмовити.
Оцінивши надані заявником докази ГУДМС України в Харківській області зазначає, що заявником не надано достатніх доказів його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.
02 березня 2021 року суд без видання до нарадчої кімнати на місці ухвалив допитати у якості свідка ОСОБА_5
11 травня 2021 року суд без видання до нарадчої кімнати на місці ухвалив допитати у якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Заявник та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримали, просили її задовольнити, пояснили, що заявник саме з січня 1991 року постійно проживає на території України, що підтверджується відповідними доказами.
Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала.
Суд, вислухавши пояснення сторін, вислухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.55Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження, серії № НОМЕР_2 від 10.07.1963, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Баку, Азербайджанської PCP, у вірменській родині. (а. с. 9).
З травня 1977 року по травень 1979 року перебував у лавах Радянської армії у м. Коростень, Україна, а також з 17 квітня 1980 року заявника взято на облік до Московського райвійськкомату м. Києва, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 , який видний на імя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий Насиминським районним військовим комісаріатом, м. Баку.(а.с.10-13)
У 1982 році заявник вступив до Харківського пожежно-технічного училища ім. Г.І. Петровського МВС СРСР, яке закінчив у 1985 році, що підтверджується копією диплома серії НОМЕР_4 від 29.08.1985 року, реєстраційний №7418. (а.с.16
З копію картки Ф- А про реєстрацію місця проживання вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований по паспорту зразка СРСР серії НОМЕР_1 виданий 01.10.1979 Насиминським ВВС м. Баку за адресою: АДРЕСА_1 , та прибув до м. Харкова - 10.05.1992 року з м. Баку , Азербайджан.
Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_5 від 30.09.1976 року ОСОБА_1 з 25 жовтня 1991 до 15 червня 1992 роки працював в приватній фірмі «Ком- ком», яка знаходилася у Жовтневому районі м. Харкова,Україна.
Окрім того, допитана в судовому засідання у якості свідка колишня дружина заявника ОСОБА_5 пояснила, що дійсно в січні 1991 року вона з чоловіком (заяником) переїхала до України разом з маленькою дитиною, поживали разом, винаймали житло, дитину поставили на облік до міської поліклініки. У 1995 році народився син, та у 1995 році за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб було розірвано. В ОСОБА_13 заявник не повертався, з дітьми спілкується.
Так, дійсно ОСОБА_5 (колишня дружина) - ІНФОРМАЦІЯ_4 влаштувалась на роботу до Харківського інженерно-метрологічного центру на посаду інженера, що підтверджується записом у її трудовій книжці серії НОМЕР_6 від 05.09.1985 року. (а.с.20)
Донька ОСОБА_14 поставлена на облік у дитячу поліклініку та 16 березня 1991 року було проведено її медичний огляд. (а.с.21-22)
Заявник зазначає, що одразу після переїзду його родина певний час проживала у винайманому житлі, оскільки придбати власне не було можливості. З цієї та ряду інших об`єктивних причин він не зміг одразу після переїзду влаштуватись на роботу. Крім того, була необхідність доглядати маленьку доньку у той час, як дружина працювала.
Весь час, від моменту укладення шлюбу і до сьогодні, родина, згідно вікової вірменської традиції, проживала разом, виховуючи доньку, а згодом і сина - ОСОБА_9 , який народився у Харкові, Україна, у 1995 році.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (кожний окремо) пояснили, що вони є знайомими та сусідами ОСОБА_1 та його родини, які мешкають на території України з січня 1991 року, проживали по сусідству, виникли дружні стосунки, постійно спілкувались та бачилися, з того моменту заявник нікуди не виїжджав.
Проте, як вбачається з відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в харківській області від 05.01.2021 ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту його постійного проживання на території, що стала територією України станом до 24 серпня 1991 року. (а.с.7-8)
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Відповідно до п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Отже, факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.
Представлені до суду документи та покази свідки, попереджених про кримінальну відповідальність, належним чином підтверджують, що ОСОБА_1 з січня 1991 року знаходився на території України м. Харкова, мав офіційне місце працевлаштування.
Зазначені відомості у картці Ф- А про реєстрацію місця проживання, що заявник прибув до м. Харкова - 10.05.1992 року з м. Баку , Азербайджан, спростовуються іншими доказами, а саме записом у трудовій книжці, в якій зазначено, що заявник у трудових правовідносинах з 04.02.1991 року з приватної фірмою «Ком-ком», яка розташована у м. Харкові, а також показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За вищевикладених обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та вважає за можливе встановити юридичний факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.
На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 247, 293, 294, 315,319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Баку, Азербайджанської РСР, до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Харкова апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, , місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Римарська, б. 24.
Повний текст рішення складено 19.05.2021.

Суддя С.О. Рубіжний