ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/944/21 Справа № 204/4027/20 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про стягнення безпідставно списаних коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2020 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про стягнення безпідставно списаних коштів.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про стягнення безпідставно списаних коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року по справі №204/4027/20 та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року просить рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 жовтня 2018 року позивачем підписано заяву №274116781 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де нею зазначено номер мобільного телефону для отримання повідомлень та паролів « НОМЕР_1 » та підтверджено, що вона приймає Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі (а.с.48).

29 грудня 2018 року позивач отримала банківську картку НОМЕР_2 (а.с.49-50).

11 жовтня 2019 року приблизно о 15-00 годині позивачу зателефонувала невідома особа, яка представилася представником АТ «ПУМБ», та повідомила, що з її картки намагаються зняти грошові кошти, у зв`язку з чим потрібно заблокувати картку на що позивач дала згоду. Пізніше позивачу зателефонували вдруге та попросили назвати код, який надіслано на її телефон.

В подальшому 11 жовтня 2019 року о 15:08:12 за допомогою банківської платіжної картки під номером НОМЕР_2 та телефонного номеру, який належить позивачу НОМЕР_3 , позивач здійснила операцію в мережі Інтернет за допомогою сервісу UAPAY з переказу грошових коштів на суму 12125 грн. (а.с.51-54).

Вказані обставини підтверджуються інформацією про рух коштів по рахунку позивача (а.с.18).

11 жовтня 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою проте, що вона оскаржує видаткову операцію на суму 12125 грн. (а.с.92).

Листом від 21 листопада 2019 року відповідач надав позивачу відповідь на її заяву від 11 жовтня 2019 року, в якій вказав, що повернення платежу по оскарженій транзакції не можливе у зв`язку з тим, що транзакція була вчинена з використанням протоколу захищеної електронної транзакції (SET/ 3-D Secure) (а.с.17).

26 листопада 2019 року позивач знову звернулася до відповідача з питанням щодо повернення безпідставно списаних коштів в сумі 12125 грн., де, зокрема, вказала, що її мобільним телефоном користується вся сім`я (а.с.91).

Листами від 06 листопада 2019 року та 16 грудня 2019 року відповідач рекомендував позивачу у відповідь на її звернення звернутися до правоохоронних органів (а.с.13,14).

23 січня 2020 року позивач звернулася до Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області із заявою про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення щодо обставин викладених у позові та 23 січня 2020 року такі відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України (а.с.9-10).

В подальшому позивач також неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути безпідставно списані кошти та банк у своїх листах від 09 січня 2020 року та 21 квітня 2020 року відмовив позивачу у поверненні таких коштів через відсутність підстав (а.с.6-8,15-16).

Пунктом 2.1.1 Договору комплексного банківського обслуговування визначено, що договір визначає умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування клієнта, регулює відносини сторін при наданні клієнту послуг банку з відкриття і обслуговування карткових рахунків, випуску карток, надання споживчого кредиту, овердрафту, кредитної лінії, використання системи «Інтернет-банкінг», сервісу «SMS-банкінг», послуги залучення коштів у вклад, надання у користування індивідуального банківського сейфу і персонального обслуговування.

Пунктом 2.2.3 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що укладаючи цей договір, клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених договором.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, договір вважається укладеним, а умови публічної пропозиції акцептованими клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до договору за умови подання клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, перелік яких визначається відповідно до вимог чинного законодавства України, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами договору.

Відповідно до пункту 2.4. договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб частини 2 «Правила користування, умови випуску та обслуговування Карток» держатель картки зобов`язаний вжити всіх можливих заходів для запобігання втрати/крадіжки картки, надійно зберігати картку та/або портативний пристрій, на який держателем картки встановлено мобільний платіжний додаток і не передавати картку/портативний пристрій у користування третім особам, не повідомляти реквізити третім особам, не повідомляти реквізити картки або іншу інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третім особам, в тому числі, але не виключно, якщо ці особи представляються працівниками банку (окрім повідомлення номеру картки працівникам у випадку самостійного звернення держателя картки до ЦОК або відділення банку), працівникам підрозділу безпеки банку/НБУ/правоохоронних органів тощо. Держатель картки зобов`язаний не повідомляти третім особам ПІН (в тому числі паролі та/або кодові слова) та зберігати його у таємниці, щоб ні за яких умов він не став відомий третім особам, не записувати ПІН на картку та/або інші предмети, які зберігаються разом з карткою, не зберігати ПІН разом із карткою, знищувати всі повідомлення, які містять ПІН, одразу після ознайомлення з їх змістом та негайно, в найкоротший проміжок часу з моменту настання події, інформувати банк про: втрату/крадіжку картки/її реквізитів або інших випадках можливого несанкційованого використання картки та/або її реквізитів; несанкційовані держателем картки платіжні операції; про можливе отримання третіми особами реквізитів картки або іншої інформації, яка надає змогу ініціювати платіжні операції; про дзвінки/Повідомлення від третіх осіб щодо намагання отримати інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та вчинити невідкладні дії для зупинення (блокування) системи «Інтернет-банкинг».

Сторони погоджуються, що недотримання держателем картки передбачених цим пунктом Договору зобов`язань вважається діями (чи бездіяльністю), що призводять до несанкційованого використання картки, ПІН, реквізитів картки або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції і відповідальність в такому випадку несе клієнт. У заяві №274116781 від 01 жовтня 2018 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивач зазначила свій мобільний номер НОМЕР_3 , на який відповідач буде надсилати позивачу повідомлення та паролі (а.с.48).

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 статті 1092 ЦК України передбачено, що якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

З наданих суду доказів встановлено, що транзакція з переказу грошових коштів позивачем була проведена із застосуванням технології 3-D Secure, шляхом підтвердження транзакції числовим кодом (а.с.51-54,102-105).

Згідно п. 3.2., 3.2.4. частини 3 «Порядок здійснення розрахунків» Розділу II «Послуги банку», розрахунки проводяться в готівковій та безготівковій формах відповідно до чинного законодавства України та правил відповідної МПС. При здійсненні операцій з використанням Картки та/ або її реквізитів може застосовуватися технологія 3-D Secure або її аналог, при якій для завершення операції з використанням Картки та/або її реквізитів, Клієнт зобов`язаний ввести оригінальний числовий пароль, що надходить на Номер мобільного телефону Клієнта у вигляді SMS-повідомлення, і в такому випадку всі операції, підтверджені таким чином, вважаються проведеними безпосередньо Клієнтом та не можуть бути оскаржені як несанкційовані Клієнтом.

Як вже було встановлено судом першої інстанції, позивач визнала, що її мобільним телефоном користується вся сім`я (а.с.91).

Отже позивач не виконала умови п. 2.4 Договору комплексного банківського обслуговування, який передбачає надійне зберігання портативного пристрою, на який держателем картки встановлено мобільний платіжний додаток, не передавання портативного пристрою у користування третім особам, не повідомлення інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третім особам.

А тому, CMC-повідомлення, яке було згенеровано та надіслано на фінансовий номер телефону позивача свідчить про те, що через порушення позивачем п. 2.4 Договору комплексного банківського обслуговування відбулося розголошення третім особам інформації про числовий код 3-D Secure, що дало змогу ініціювати спірну платіжну операцію з належного позивачу банківського рахунку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що можливість проведення оспорюваної банківської операції виникла не з вини банку і в даному випадку відповідальність несе клієнт, а тому відсутні підстави для стягнення безпідставно списаних коштів з банку.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції не взято до уваги звернення позивача до правоохоронних органів, необхідно зазначити наступне.

Згідно до вимог Кримінально процесуального кодексу України будь-які заяви фізичних та юридичних осіб про наявні факти скоєння злочинів вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Між тим, сам факт звернення позивача до правоохоронних органів не є достатнім доказом для підтвердження факту, що оскаржені операції проводились не самим позивачем або те, що операції проводились третьою особою без провини самого позивача.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова