САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1918/20
Провадження №2/726/47/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2021 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Осипчук Ю.М., розглянувши у судовому засіданні м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ «УСК «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином.

В позові зазначає, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.01.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зазначено, що внаслідок вчинення ОСОБА_2 . ДТП, потерпілій ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Після отримання ушкоджень, ОСОБА_1 проходила лікування у закладах охорони здоров`я, внаслідок чого понесла відповідні витрати.

Зауважує, що цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПРАТ «УСК» Страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп». Остання, здійснила позивачу страхове відшкодування витрат, пов`язаних із лікуванням у розмірі 33619,26 гривень та виплатила моральну шкоду у розмірі 1680,96 гривень, однак позивач вважає розмір даної компенсації недостатнім та таким, що є меншим від її реальних витрат.

Окрім того зазначає, що вона працює приватним підприємцем та отримує середньомісячний дохід у розмірі 17500 гривень, щомісячно сплачує на оренду приміщення для роботи. Внаслідок ушкодження здоров`я, позивач не могла працювати протягом семи місяців, а тому не отримувала доходів та несла витрати по сплаті орендних платежів. Визначає, що загальний розмір завданої їй матеріальної шкоди складає 122 500 гривень, однак ніхто із відповідачів не бажає відшкодовувати їй завдану шкоду.

На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ПРАТ «УСК» Страхової компанії «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 122 500,00 гривень, а також судові витрати.

22.02.2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов в якому він вказує, що позивачка у позовні заяві обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, та її розміру із відповідача посилаючись на положення ч.1 ст. 1198 ЦК України, де розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід меш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Однак позиція Позивачки є хибною, оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить ст. 25 у якій зазначається, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною. Таким чином, різниця між доходом позивача за 2018 рік (210 000 грн.) та доходом за 2019 рік (275 000 грн.) є від`ємною (210 000 - 275 000 = - 65 000). Тобто дохід, отриманий у тому календарному році, коли позивачка була тимчасово непрацездатною, є більшим ніж дохід за попередній ( до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік. Тому просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

18.03.2021 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що у позивачки ОСОБА_1 не має фізичної можливості працювати, а тому вказані кошти є втраченим доходом позивача в силу ст. 1198 ЦК України. З моменту ДТП, протягом 7 місяців позивачка не отримувала доходи, але змушена була нести витрати. Загальна сума втраченого доходу за вини відповідача становить 122 500 грн. (17 500 грн. х 7 місяців), яка є повністю обґрунтованою. Тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання сторони по справі не з`явилися.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Судом встановлено, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.01.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Потерпілою від вчинення кримінального правопорушення є ОСОБА_1 . Вказаним вироком також встановлено, що 06.07.2019 року, внаслідок ДТП, потерпілій ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо суглобового скалкового перелому зовнішнього відростку лівої великогомілкової кістки, які у відповідності до висновку СМЕ № 748 екс від 20.08.2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли довготривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Внаслідок ДТП, потерпіла ОСОБА_1 проходила лікування - перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні для дорослих обласної комунальної установи «Лікарня швидкої медичної допомоги» м.Чернівці в період з 16.07.2019 р. по 31.07.2019 року. У вказаний період , а саме 22.07.2019 року їй було проведено оперативне втручання - остеосинтез виростків великогомілкової кістки пластинами з кутовою стабільністю.

В період з 16.12.2019 року по 26.12.2019 року ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ЦНН ЛШМД, з діагнозом: посттравматична нейропатія малогомілкового нерва зліва вираженим парезом лівої стопи, порушенням функції ходи на фоні сентезованого консолідований перелому зовнішнього виростка великогомілкової кістки зліва (остеосинтез 22.07.2019 р), що підтверджується витягом з історії хвороби № 17404 від 26.12.2019 року.

Крім цього, в період з 05.02.2020 р. по 17.02.2020 року ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні ОКЛ м.Чернівці з діагнозом : неправильно консолідований, внутрішньо-суглобовий синтезований перелом латерального виростка лівої великогомілкової кістки, посттравматичний остеоартоз лівого колінного суглоба, стійкий, виражений больовий синдром, рентген 2 ст., із вираженою згинально- розгинальною контрактурою, посттравматична нейропатія мілогомілкового нерва зліва з парезом лівої стопи, виражене порушення статико-динамічної функції лівої нижньої кінцівки, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №2191/154.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц судом надано висновки про правильне застосування норм права, зокрема про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Разом з тим встановлено, що відповідно до поліса № AM/5046746 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на території України з 00 год 00 хв. 02.02.2019 року до 01.02.2020 року було застраховано відповідальність водія транспортного засобу автомобіля VOLKSWAGEN COLF, 1999 р.в., номерний знак НОМЕР_1 . Страхова сума відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю визначена в розмірі 200000 грн., за шкоду заподіяну майну визначена сума 100000 грн.

Таким чином, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 в момент вчинення ним ДТП була застрахована. Згідно вказаного полісу, страховиком є ПРАТ «УСК» Страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп».

Судом встановлено, що згідно рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 02.07.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РКНОПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстровано по АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 40000,00 гривень.

Судом встановлено, що згідно Постанови Чернівецького апеляційного суду від 12.10.2020 року рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2020 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, доповнивши реченням: «Звернути до виконання 30 000 гривень».

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 23-24 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Із листа ПРАТ «УСК» Страхової компанії «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» від 05.03.2020 року № 2101 встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, що пов`язана із її лікуванням, яка завдана внаслідок ДТП за участю застрахованого транспортного засобу. ОСОБА_1 повідомлено, що на підставі поданих нею документів, розмір відшкодування витрат, що пов`язані із лікуванням складає 33 619,26 гривень. В подальшому, потерпілій додатково були відшкодовані витрати на лікування у розмірі 6921,00 гривень, що в сукупному розмірі становить 40 540,26 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична-особа підприємець.

Як встановлено вище, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 в момент вчинення ним ДТП була застрахована у ПРАТ «УСК» Страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 35 Закону визначено порядок дій потерпілої особи, яка має право на отримання відшкодування (звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування, тощо)

Встановлено, що адвокат Паланійчук В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 звертався з заявою до ПРАТ «УСК» Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди пов`язаною із втратою працездатності у розмірі 122 500 грн.

Згідно листа ПРАТ «УСК» Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 07.09.2020 року зазначено, що згідно наданих податкових декларацій у 2018 році дохід склад 210 000 грн., а у 2019 році - 275 000 грн. Таким чином, відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування у відповідності до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На основі зазначеного, ПРАТ «УСК» Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовляє у виплаті страхового відшкодування.

ОСОБА_1 в позовній заяві визначила розмір доходу (122 500,00 грн.), втраченого внаслідок ушкодження здоров`я, з огляду на положення ч. 1 ст. 1198 ЦК України згідно з якою розмір доходу фізичної особи - підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців.

Заперечення ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» щодо вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 122 500,00 грн. доходу, втраченого внаслідок ушкодження здоров`я, полягає в тому, що ст. 1198 ЦК України не підлягає застосуванню до цих відносин, оскільки спеціальна норма - ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає можливості відшкодування фізичній особі-підприємцю доходу, втраченого внаслідок ушкодження здоров`я, оскільки поняття «особа, яка забезпечує себе роботою самостійно» не тотожне поняттю «фізична особа-підприємець».

Як вже було зазначено вище, згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Отже, якщо до відносин щодо відшкодування фізичній особі-підприємцю доходу, втраченого внаслідок ушкодження здоров`я, застосовується ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то не застосовується ст. 1198 ЦК України, і навпаки.

Тому заперечення ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», яке зводиться по суті до неможливості застосування як ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так і ст. 1198 ЦК України є невірним.

Зміст поняття «особа, яка забезпечує себе роботою самостійно» у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не наводиться, тому його зміст необхідно з`ясувати із інших нормативно-правових актів.

За ч. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення» зазначено, що зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

Тобто провадження підприємницької діяльності є одним із способів зайнятості населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать:

непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства;

батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства.

Окремої категорії «фізичних осіб-підприємців» у ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» немає, отже вона охоплюється ширшою категорією, оскільки, як вже зазначалося, провадження підприємницької діяльності такожє зайнятістю.

З усіх категорій зайнятого населення, визначених ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», включити в себе категорію «фізичних осіб-підприємців» може тільки категорія «особи, які забезпечують себе роботою самостійно».

Згідно з п. 14.1.226 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Відповідно до п. 1.3.4 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.2001 N 455 листок непрацездатності видається, окрім інших, особам, які забезпечують себе роботою самостійно (особи, які займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок).

З огляду на зміст вищезазначених норм суд приходить до висновку, що поняття «особи, які забезпечують себе роботою самостійно», яке міститься в ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», включає в себе також фізичних осіб-підприємців.

Зазначення в ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одночасно двох категорій «фізичні особи - підприємці» та «фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно» не спростовує висновку суду, оскільки цей закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, і таке виокремлення має свою спеціальну мету тільки для цілей цього закону.

Верховний суд у постанові від 11 липня 2018 року в справі № 335/13421/15-ц, провадження №61-13924 св18 для визначення розміру неотриманих доходів потерпілим - фізичною-особою підприємцем у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застосував ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У цій же постанові Верховний суд виклав висновок щодо застосування ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно з яким у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються неотримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Неотримані доходи особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний дохід з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та дохід протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Різниця між доходом ОСОБА_1 за 2018 рік (210 000,00 грн.) та доходом за 2019 рік (275 000,00 грн.) є від`ємною. Тобто дохід, отриманий у тому календарному році, коли ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатною, є більшим ніж дохід за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік.

Таким чином ОСОБА_1 внаслідок ушкодження здоров`я не втратила дохід і вимога про стягнення 122 500,00 грн. не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1172, 1187, 1195, 1198 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 137, 141, 223, 247, 263, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд міста Чернівці протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. В. Байцар