Справа № 461/7749/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2888/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Шеремети Н.О.

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року в складі судді Романюка В.Ф. в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Айсберг», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, Західного офісу Держаудитслужби України про визнання протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ЛМКП «Айсберг», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, Західного офісу Держаудитслужби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, у якій просив:

1.Бездіяльність керівників та відповідальних службових осіб ЛМКП «Айсберг», Галицької РА, ЛМР за період з 2010 по вересень 2020 року, а ГУ Дежпродспоживслужби у Львівській області та Західного офісу Держаудитслужби України за період з 2018 по вересень 2020 року у виконанні покладених на них службових повноважень визнати протиправними;

2.Зобов`язати відповідачів протягом трьох тижнів провести загальне обстеження і

технічну інвентаризацію будинку АДРЕСА_1 у порядку,

встановленому KMУ із залученням експертів і представників його мешканців,

здійснити позапланову перевірку господарської діяльності підприємства ЛМКП

«Айсберг» і Галицької РА на відповідність законодавству України у сфері надання

житлово-комунальних послуг, підготовку та укладання охоронного договору з

виконавцем послуг і договорів на виконання робіт з управління та утримання даного

будинку - з його мешканцями. По результатах цих робіт визначити розмір матеріальної шкоди, нанесеної будинку-пам`ятці та заходи по усуненню виявлених в ньому пошкоджень і невідповідностей, перерахувати розмір оплати житлово-комунальних послуг власникам приміщень будинку;

3. Зобов`язати ЛМР привести до вимог законодавства статут підприємства, перелік послуг з утримання та управління даного будинку і тарифи на них з наданням мешканцям будинку їх техніко-економічне обґрунтування;

4. Зобов`язати ГУ Дежпродспоживслужби у Львівській області та Західний офіс Держаудитслужби України притягнути службових осіб, винних у фальсифікації зазначених послуг та розмірів оплати за них, до відповідальності, передбаченої чинним законодавством;

5 Зобов`язати ЛМКП «Айсберг» відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі незаконно нарахованого боргу за ненадані послуги у сумі 25121, 31 грн.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог щодо:

1.Визнання бездіяльність керівників та відповідальних службових осіб ЛМКП «Айсберг», Галицької РА, ЛМР за період з 2010 по вересень 2020 року, а ГУ Дежпродспоживслужби у Львівській області та Західного офісу Держаудитслужби України за період з 2018 по вересень 2020 року у виконанні покладених на них службових повноважень протиправною;

2.Зобов`язання відповідачів на протязі трьох тижнів провести загальне обстеження і

технічну інвентаризацію будинку АДРЕСА_1 у порядку,

встановленому KM України із залученням експертів і представників його мешканців,

здійснити позапланову перевірку господарської діяльності підприємства ЛМКП

«Айсберг» і Галицької РА на відповідність законодавству України у сфері надання

житлово-комунальних послуг, підготовку та укладання охоронного договору з

виконавцем послуг і договорів на виконання робіт з управління та утримання даного

будинку - з його мешканцями. По результатах цих робіт визначити розмір матеріальної шкоди, нанесеної будинку-пам`ятці та заходи по усуненню виявлених в ньому пошкоджень і невідповідностей, перерахувати розмір оплати житлово-комунальних послуг власникам приміщень будинку;

3. Зобов`язання ЛМР привести до вимог законодавства статут підприємства, перелік послуг з утримання та управління даного будинку і тарифи на них з наданням мешканцям будинку їх техніко-економічне обґрунтування;

4. Зобов`язання ГУ Дежпродспоживслужби у Львівській області та Західний офіс Держаудитслужби України притягнути службових осіб, винних у фальсифікації зазначених послуг та розмірів оплати за них, до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Роз`яснено позивачу право на звернення до Львівського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , вважає, що ухвала прийнята з порушенням ЦПК України, тому підлягає скасуванню, оскільки суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи та допустив порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що з позовної заяви видно, що спору про адміністративне право нема, тому не з`ясувавши природу правовідносин, суд дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги 1-4 підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

При цьому, вирвавши із контексту вимогу 5, суд відкрив провадження по такій до відповідача 1.

Крім цього, відсутній публічно-правовий спір фізичної особи із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження певних нормативно-правових актів чи індивідуальних актів.

Натомість зазначає, що спір стосується порушення прав мешканців будинку, як споживачів житлово-комунальних послуг та співвласників будинку, при цьому відповідачі є державними органами, які реалізують державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів та фінансового контролю за ефективним використанням коштів і майна.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у новому складі.

15.02.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Західного офісу Держаудитслужби на апеляційну скаргу, відзивів від інших відповідачів не надходило.

Учасники справи позивач ОСОБА_1 , представники відповідачів Львівського міського комунального підприємства «Айсберг», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, Західного офісу Держаудитслужби України, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що із змісту позовних вимог, а саме із пп. 1-4, такі підлягають розгляду в поряду адміністративного судочинства, оскільки до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

В свою чергу, у межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд врахував суб`єктний склад учасників справи та характер правовідносин, що склались між ними.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Порядок пред`явлення позову регламентований статтею 184 ЦПК України.

При цьому, підстави для відмови у відкритті провадження у справі визначені статтю 186 ЦПК України.

Зокрема, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

В свою чергу, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, за змістом пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовим є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

У рішенні Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі №815/6956/15 зазначено, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, які мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне та суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, позивач ОСОБА_1 визначив відповідачами ЛМКП «Айсберг», Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, Львівську міську раду, Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області, Західний офіс Держаудитслужби України.

В свою чергу, як вбачається з позовної заяви предметом спору є захист порушених, на думку позивача, його житлових прав, зокрема, в контексті дії ЗУ «Про захист прав споживачів».

При цьому, як зазначає позивач в апеляційній скарзі, ним не оскаржуються рішення відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, які б мали по відношенню до нього організаційно-розпорядчий характер, що могло б свідчити про публічно-правові відносини, натомість позивач оскаржує бездіяльність відповідачів та просить зобов`язати їх вчинити відповідні дії.

Тобто, у спірних правовідносинах відсутній публічно-правовий спір фізичної особи із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження нормативно-правових актів чи індивідуальних актів, при цьому спір стосується прав позивача, як мешканця будинку та споживача житлово-комунальних послуг, а окремі відповідачі є державними органами, які реалізують державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів та фінансового контролю за ефективним використанням коштів і майна.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не з`ясував характер спірних правовідносин, на зазначене уваги не звернув, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки неправильне застосування ст. 186 ЦПК України призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що передшкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно звернути увагу, з врахуванням принципу диспозитивності і правових висновків Великої Палати Верховного Суду, на які зроблено покликання у мотивувальній частині даної постанови, на предмет спору, суб`єктний склад учасників справи та вирішити таку згідно заявлених вимог ОСОБА_1 .

При цьому, вимога апелянта про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в новому складі не може бути задоволеною, оскільки частиною першою статті 37 ЦПК України визначено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи судом першої інстанції лише після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Зважаючи на те, що питання розподілу судових витрат вирішується при розгляді справи по суті, колегія суддів не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 11 травня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Н.О. Шеремета