Провадження № 22-ц/802/498/21 Категорія: 84 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Осіпука В.В., Здрилюк О.І.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника третьої особи - Можайка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Гордійчук Мирослави Вікторівни, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6 . Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері та звернулася до приватного нотаріуса Гордійчук М. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Однак, постановою від 04 жовтня 2019 року нотаріус відмовила їй у вчиненні цієї нотаріальної дії у зв`язку з тим, що в заповіті ім`я спадкодавця зазначено як « ОСОБА_7 », а в наданому свідоцтві про смерть « ОСОБА_7 ».

Позивач вважає такі підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії надуманими, у зв`язку з чим просить суд скасувати вказану постанову приватного нотаріуса.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку мотивувала тим, що вважає вказане рішення незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що нотаріус безпідставно не оформила їй документи на спадкове майно за заповітом та не врахувала, що їй видано нове свідоцтво про смерть матері на правильне ім"я "Любовь", а тому позов слід було задовольнити. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач приватний нотаріус Гордійчук М.В. та третя особа ОСОБА_4 вказують, що рішення є законним, просять його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, як безпідставну, покликаючись на те, що нотаріус не могла взяти до уваги повторно видане свідоцтво про смерть із виправленням імені спадкодавця, оскільки воно було видане 16 жовтня 2019 року, а оскаржувану постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії винесено 04 жовтня 2019 року.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на час винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії станом на 04 жовтня 2019 року в матеріалах спадкової справи були наявні заповіт на користь позивачки та копія свідоцтва про смерть від 06 червня 2016 року, де зазначені різні власні імена померлої (" ОСОБА_7 " та " ОСОБА_7 "), то нотаріус правомірно на підставі п.2 ч.1 ст. 49 Закону "Про нотаріат" відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним та законним з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08 серпня 2016 року до приватного нотаріуса Гордійчук М.В. звернулася позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши для підтвердження факту смерті спадкодавця копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 06 червня 2016 року, та свідоцтва про народження, де зазначено її матір - ОСОБА_6 , і про одруження. В заяві зазначила місце свого проживання - АДРЕСА_1 , надавши відповідний паспорт. Також зазначила, що є інші спадкоємці : дочки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

З матеріалів наданої спадкової справи № 68/2016 вбачається, що 19 листопада 2013 року ОСОБА_6 склала нотаріально заповіт, відповідно до якого житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , та належні їй земельні ділянки заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Разом з тим, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та з копії заповіту видно, що 17.03.2003 року ОСОБА_6 було складено заповіт в Одерадівській сільській раді на земельну ділянку за Державним актом 11-ВЛ № 033578 від 06.04.1999 року в користь ОСОБА_4 .

Спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 16 серпня 2016 року також звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини та повідомили нотаріуса 21.11.2016 року про існування спору між спадкоємцями з приводу спадкового майна. (а.с.42, 45).

04 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Гордійчук М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, того ж дня нотаріус письмовою постановою відмовила їй у вчиненні цієї нотаріальної дії через наявну розбіжність в написанні імені померлої у свідоцтві про смерть та заповіті.

Відповідно до вимог ст.69 Закону нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час та місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус перевіряє, чи відповідає форма та посвідчення заповіту вимогам закону, зокрема: відповідність заповіту вимогам, передбаченим ст.ст. 1247,1248, 1251-1252 ЦК України.

Як передбачено розділом ІІ, главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов"язково перевіряє факт смерті спадкодавця,час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Отже, оскільки на час винесення нотаріусом оскаржуваної постанови 04 жовтня 2019 року, в матеріалах спадкової справи були розбіжності у документах - наявні заповіт та копія свідоцтва про смерть від 06 червня 2016 року, де зазначені різні власні імена померлої (« ОСОБА_7 » та « ОСОБА_7 »), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нотаріус правомірно на підставі п.2. ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, адже наданих документів не було достатньо для однозначної ідентифікації особи, яка слала заповіт, та особи, котра померла.

Також судом першої інстанції вірно не було взято до уваги та не враховується і судом апеляційної інстанції як один із доводів апеляційної скарги посилання позивача на свідоцтво про смерть спадкодавця, яке було видано 16 жовтня 2019 року, оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови нотаріуса від 04 жовтня 2019 року виправленого свідоцтва ще не існувало, а отже воно не могло бути надане нотаріусу для врахування під час відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Доводи позивача про те, що нотаріус повинен був перевірити відомості в Державному реєстрі актів цивільного стану суд до уваги не бере, оскільки нотаріусу було надане належним чином видане свідоцтво про смерть від 06 червня 2016 року, яке має відображати офіційні відомості Державного реєстру актів цивільного стану. Доказів того, що станом на 04 жовтня 2019 року у ньому були якісь виправлення у написанні власного імені померлої, матеріали справи не містять.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, та не є достатніми для скасування рішення суду.

Порушень норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

З огляду на вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам, є законними та обґрунтованими.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: