ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
Справа № 2207/1149/2012
Провадження № 22-з/4820/54/21
УХВАЛА

14 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Ізяславської центральної районної лікарні на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2012 року за позовом ОСОБА_1 до Ізяславської центральної районної лікарні, головного лікаря Агапія Олександра Олександровича про визнання наказу про переведення на неповний робочий день незаконним, поновлення на повну ставку та виплати недоплаченої заробітної плати до повної ставки.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами поданої заяви, суд

в с т а н о в и в :

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

-встановити який наказ на даний час є законним: № 393 від 11 липня 2007 року, виданий МОЗ України, чи № 62 від 28 січня 2011 року, виданий роботодавцем стосовно ендоскопічного кабінету;

-визнати незаконним наказ, про переведення її на неповний робочий день з квітня 2011 року;

-поновити їй повну ставку медсестри поліклініки Ізаславської ЦРЛ;

-стягнути з Ізяславської ЦРЛ на її користь заробітну плату , недоплачену з 01 квітня 2011 року до дня поновлення на повну ставку.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Ізяславської ЦРЛ на користь ОСОБА_1 різницю неотриманні нею повного окладу з часу переведення її на неповний оклад 0,75 ставки до вирішення справи судом в сумі 4982 грн 43 коп, з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів, в решті задоволення позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2012 року виправлено описку в судовому рішенні, другий абзац резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: «Поновлено ставку медичної сестри ендоскопічного кабінету Ізяславської ЦРЛ з 01 квітня 2011 року та стягнуто з Ізяславської ЦРЛ на користь ОСОБА_1 різницю неотриманні нею повного окладу з часу переведення її на неповний оклад 0,75 ставки до вирішення справи судом в сумі 4982 грн 43 коп, з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів».

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу Ізяславської центральної районної лікарні задоволено, рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2012 року в частині стягнення з Ізяславської ЦРЛ на користь ОСОБА_1 різниці в недоотриманні нею повного окладу з часу переведення її на неповний оклад 0, 75 % ставки в сумі 4982 грн 43 коп скасовано і в цій частині позову ОСОБА_1 відмовлено, в решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2013 року роз`яснено рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2012 року та зазначено, що головний лікар Ізяславської ЦРЛ повинен видати наказ про поновлення для ОСОБА_1 ставки медичної сестри ендоскопічного кабінету з 01 квітня 2011 року та по день припинення права на неї.

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення додаткового рішення до рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2012 року, в якій просила ухвалити рішення щодо виплати компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника Ізяславською районною лікарнею. Заявник вважає, оскільки порушення її трудових прав відбулося 01 квітня 2011 року, а розгляд справи у судах затягнувся до 05 червня 2012 року, виконавче провадження закрито 23 травня 2013 року, тому судом має бути вирішено питання щодо виплати компенсаційних сум, з урахування норм ст. ст. 235, 236 КЗпП України, а саме виплату середнього заробітку за 25 календарних місяців вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача та перевіривши доводи поданої заяви, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 220 ЦПК України, в редакції на час ухвалення судового рішення суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (відповідає статті 270 ЦПК України в чинній редакції); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Згідно п. 21 постанови Пленум Верховного Суду України, від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення чи змінив його за наявності підстав, передбачених статтею 220 ЦПК (відповідає статті 270 ЦПК України в чинній редакції).

Додаткове судове рішення ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Відповідно ст. 11 ЦПК України в редакції на час ухвалення судового рішення суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 303 ЦПК України, (що відповідає статті 367 ЦПК України, яка діє в чинній редакції), визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом не просила поновити її на роботі, оскільки не була звільнена, вона фактично не погоджувалася зі зміною істотних умов праці і переведення її на неповну ставку з 01 квітня 2011 року - на 0,75 ставки медичної сестри ендоскопічного кабінету Ізяславської ЦРЛ та зменшенням в зв`язку з цим розміру її заробітної плати.

Позовних вимог суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. ст. 235, 236 КЗпП України суду не заявляла та такі вимоги не були предметом судового розгляду.

Таким чином, за наслідками розгляду позовних вимог ОСОБА_1 , було задоволено лише одну позовну вимогу, в частині поновлення ОСОБА_1 повної ставки медичної сестри ендоскопічного кабінету Ізяславської ЦРЛ з 01 квітня 2011 року, відповідної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач взагалі не заявляла, а відтак відповідно до норм ст. 220 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення суду) та норм ст. 270 ЦПК України (в чинній редакції) відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. ст. 235, 236 КЗпП України.

За таких обставин, подана ОСОБА_1 заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню, оскільки судом вирішено усі заявлені вимоги у справі, а вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не була предметом розгляду даної справи.

Керуючись ст. ст. 13, 270, 367, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні поданої заяви про ухвалення додаткового рішення щодо виплати компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягомтридцятиднів з дня їїпроголошення.

Повне судове рішення складено 14 травня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох