Єдиний унікальний номер: 223/325/21
Провадження номер: 2/223/219/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Буцька С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з виробничою травмою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з виробничою травмою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 23.02.2004 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, з повним робочим днем у шахті. 13.08.2015 року під час роботи у відповідача в підземній виробці західної лави пласта С18, при перенесенні стійки рами арочного кріплення позивач впав спиною на складені раніше елементи рами, і у нього було травмовано хребтову частину спини, про що було складено акт Ф-1 № 21, затверджений 16.08.2015 року. Травму позивача було визнаною такою, що отримана на виробництві. Висновком МСЕК № 0039582 від 10.12.2015 року йому вперше було встановлено стійка втрата професійної працездатності внаслідок травми на виробництві на 60 %, та призначена третя група інвалідності. Роботодавець не забезпечив належним чином безпечну роботу працівників підприємства в підземній виробці і позивач отримав тяжку виробничу травму: забій поперекового відділу хребта та поперекового відділу спинного мозку у вигляді хронічної післятравматичної попереково-крижової мієлорадикулопатії в стадії загострення, з вираженим больовим м`язово-тонічним корінцевим синдромами, парезом лівої ноги, з чутливими та нейронтрофічними порушеннями, порушенням функції тазових органів (по типу неутримання сечі), вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта, опори та пересування, рецидивуючий перебіг. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та моральні страждання, переживання, викликані наслідками травми. Позивач не в змозі повністю реалізувати свої можливості, змушений проходити курс лікування та профілактику враженої спини, постійно відчуває наслідки виробничої травми. Стан його здоров`я став незадовільним. Позивач втратив змогу в повній мірі виконувати життєві функції. Вказані обставини обумовлюють необхідність пристосовуватися та організовувати своє повсякденне життя по-новому. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на його користь моральну шкоду в сумі 30000 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив прийняти рішення відповідно до норм діючого законодавства та розглянути справу за відсутності представника відповідача. Крім того, у відзиві зазначив, що розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу заподіяних моральних і фізичних страждань, характеру та тривалості страждань, тяжкості завданої травми, наслідків ушкоджень, істотних вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» з 23.02.2004 року. Позивача звільнено 11.12.2015 року з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» наказом № 216-к від 11.12.2015 року внаслідок невідповідності виконуваної роботи стану здоров`я, за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копіє трудової книжки позивача ОСОБА_1 (а.с.4-5).

Під час виконання наряду 13.08.2015 року з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок. В підземній виробці західної лави пласта С18 при перенесенні стійки рами аркового кріплення ОСОБА_1 оступився, втратив рівновагу та впав, вдарившись спиною об складовані раніше елементи рам аркового кріплення, в результаті чого отримав забій попереково-крижового відділу хребта, забій спинного мозку в поперековому відділі з вираженими чутливими порушеннями, про що було складено акт № 21 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затверджений 16.08.2015 року (а.с.6).

Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 10.12.2015 року позивачу ОСОБА_1 вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок виробничої травми 13.08.2015 року на 60 %, з 10.12.2015 року до 01.01.2018 року, рекомендовано медикаментозне, реабілітаційне лікування в умовах санаторія (а.с.7).

Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 05.01.2021 року позивачу ОСОБА_1 повторно була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва 13.08.2015 року на 80 %, з 15.01.2021 року, безстроково, рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування, ортопедичне взуття, милиці з підлокітниками (а.с.23).

Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 13 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1-9 рп/2004 від 27.01.2004 року, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідач не заперечує той факт, що позивач ОСОБА_1 під час роботи на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» отримав виробничу травму та професійне захворювання, внаслідок чого йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності на 60 %.

Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди.

Суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 30000 грн., що буде цілком еквівалентним завданим позивачу моральним стражданням.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Керуючись ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 12, 13, 76, 77, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з виробничою травмою задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Антонівка Мар`їнського району Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в порядку відшкодування моральної шкоди, одноразово, 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г. Луньова