Справа № 457/18/17
провадження №2/457/6/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області
в складі головуючого-судді Марчука В.І.,
секретар судового засідання Мазурик В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Українська страхова група»,
з участю представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Крамар Ю.М., -
в с т а н о в и в:
У провадженні Трускавецького міського суду знаходиться цивільна справа за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Українська страхова група». Позов мотивований тим, що 04 липня 2016 року на 208 км автодороги Київ-Чоп поблизу с. Броники Новоград-Волинського району Житомирської області відбулося зіткнення вантажного автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить військовій частині НОМЕР_1 . внаслідок зіткнення водій автомобіля Iveco Eurorider загинув на місці події. Цього ж дня Новоград-Волинським ВП ГУНП в Житомирській області за дним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 001099. У ході досудового розслідування встановлено, що дії водія автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, тоді як дії автомобіля Iveco Eurorider не відповідали вимогам п. 2.3б, п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху, тобто зіткнення вказаних транспортних засобів відбулося з вини автомобіля Iveco Eurorider. Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 липня 2016 року на автомобілі ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , наявні механічні пошкодження у вигляді деформації задньої правої частини транспортного засобу, слідів контакту передньої частини транспортного засобу з металевим відбійником, пошкоджень правої бокової частини. Відповідно до відомості визначення залишкової вартості автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , його залишкова балансова вартість складає 49496 грн. 35 коп. Даний транспортний засіб не підлягає відновленню. Таким чином, внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , військовій частині завдані матеріальні збитки на суму 49496 грн. 35 коп. Згідно з висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз вартість матеріального збитку становить 153331 грн. У заяві про збільшення позовних вимог /арк. справи 207-208/ просить стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 153331 грн.
Від відповідача ОСОБА_1 надійшло заперечення проти позову, у якому він просив вімовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Автомобіль Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться в орендному користуванні ФОП ОСОБА_3 . Водій ОСОБА_4 з 01 вересня 2012 року працював у ФОП ОСОБА_3 , а перебуваючи у відрядженні, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду.
У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Крамар Ю.М. просив відмовити у задоволенні позову відмовити, оскільки ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Українська страхова група» у судове засіданні не з`явився.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
04 липня 2016 року на 208 км автодороги Київ-Чоп поблизу с. Броники Новоград-Волинського району Житомирської області відбулося зіткнення вантажного автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 .
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 липня 2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 помер, а водій автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження /арк. справи 11-19/.
Відповідно до реєстраційних даних транспортного засобу серії ЗХ № 024225 від 23 вересня 2011 року автомобіль марки ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить військовій частині НОМЕР_1 /арк. справи 10/.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 01 березня 2016 року центром № 4642, автомобіль Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 /арк. справи 9/.
Відповідно до договору позички транспортного засобу від 16 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 передав у безоплатне користування транспортний засіб, а саме: автомобіль марки Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 .
У ході розгляду справи ухвалою суду від 12 травня 2017 року було призначено авто товарознавчу експертизу.
Згідно з висновком експерта № 3212 від 31 травня 2018 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пересувної майстерні МТО-АТ-М1 (виріб 4927) на шасі автомобіля ЗИЛ-131 з КУНГ КМ131, 1986 року виготовлення, військовий реєстраційний № НОМЕР_5 (майстерня № НОМЕР_6 , кузов-фургон/КУНГ № НОМЕР_7 , шасі № НОМЕР_8 , двигун № НОМЕР_9 ), внаслідок її аварійного пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 04 липня 2016 року, визначається у розмірі ринкової вартості цієї майстерні по її стану на момент пошкодження в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, яка в цінах на кінець травня 2018 року складає 153331 грн. /арк. справи 131-181/.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що з 01 вересня 2012 року він був прийнятий на роботу водієм автотранспортником ФОП ОСОБА_3 /арк. справи 56-57/.
Відповідно до посвідчення про відрядження, виданого ОСОБА_4 , останній був відряджений на 5 днів з вантажним перевезеннями до м. Борислав, м. Київ, м. Харків та м. Краматорськ на підставі наказу № 3 від 01 липня 2016 року /арк. справи 58/. У посвідченні міститься відмітка, що водій ОСОБА_4 вибув з м. Стебник.

З огляду на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено 16 березня 2016 року договір позички, предметом якого був автомобіль під керуванням водія ОСОБА_4 , суд вважає, що саме ФОП ОСОБА_3 зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки як особа, яка на правовій підставі (договору позички) володіє транспортним засобом.
Крім цього, суд звертає увагу на наступні обставини справи. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Пунктами 3, 4 частини 1 статті 988 ЦК України визначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором; відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.
З поліса № АЕ/7424479 вбачається, що автомобіль Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був застрахований Страховою компанією «Українська страхова група». Судом встановлено, що позивачем не пред`явлено вимог до страховика, який у разі настання дорожньо-транспортної пригоди зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава(частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Таким чином, у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача. Тобто визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі№ 523/9076/16-ц).
Виходячи з вимог процесуального законодавства вбачається, що у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не заявляє клопотання про її заміну, суд не вправі з власної ініціативи залучати до участі в справі іншу особу як належного відповідача (співвідповідача).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом до неналежних відповідачів, тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
У задоволенні позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Українська страхова група» відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: В. І. Марчук