П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 567/471/21

Провадження № 22-ц/4815/1408/21

Головуючий у Острозькому районному суді

Рівненської області: суддя Василевич О.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 13 липня 2021 року

в м. Острог Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось)

Повний текст рішення суду першої інстанції складено 22 липня 2021 року.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 липня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір стягнутих з нього рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року у справі № 567/732/20 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1 300 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Мотивуючи позов, покликався на те, що з 14 листопада 1999 року по 27 серпня 2019 року перебував у зареєстровану шлюбі з відповідачкою, який було розірвано. Від даного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом із відповідачкою. Вказує, що заочним рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року у справі № 567/732/20 з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Зазначав, що визначений даним рішенням розмір аліментів є надмірним та ставить його у скрутне матеріальне становище, фактично позбавляє його засобів до власного існування. Покликається на те, що він має незадовільний стан здоров`я з огляду на перенесений інсульт, має ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу III ступеня, аортосклероз, гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу, араханоїдальну кісту мозочка без клінічних проявів, в зв`язку із чим потребує постійного вживання лікарських засобів та періодичного обстеження, лікування, оздоровлення та проходження реабілітації, що призводить до значних фінансових витрат. Через вказане захворювання він не може працевлаштуватись та на даний час не має постійного місця роботи, а також не виїжджає за кордон та не має стабільного доходу. Крім того вказував, що має витрати на своє власне існування харчування, лікування, оплату комунальних послуг, придбання засобів гігієни, одягу та інше, що ставить його в скрутне фінансове становище, відтак він неспроможний виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. На його думку, вищезазначені обставини впливають на можливість сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, відтак вважає, що існують обставини для зменшення розміру аліментів з визначенням їх в сумі 1 300 грн., що буде співмірним та справедливим по відношенню до його матеріального становища.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неправильному застосуванні норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. На обґрунтування апеляційної скарги зазначав про незадовільний стан здоров`я, що позбавляє можливості його працевлаштуватись. Вважав, що вказаному факту судом надано невірну правову оцінку. На його думку, судом не взято до уваги те, що він має зобов`язання зі сплати аліментів у розмірі 2 000 грн. щомісячно на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , яка продовжує навчання. Вказував, що не ухиляється від свої батьківських обов`язків, регулярно забирає дитину до себе та придбаває для неї одяг, навчальний інвентар та організовує дозвілля, зокрема зазначав, що влітку 2021 року він оплатив 50% вартості оздоровлення та відпочинку дитини в дитячому таборі.

З викладених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила залишити оскаржуване рішення без змін. Зазначала, що апеляційна скарга є безпідставною, адже зазначені в ній твердження не відповідають дійсності, а позивач лише намагається безпідставно акцентувати увагу на тому, що у зв`язку із незадовільним станом здоров`я він не може забезпечити належний матеріальний стан, який би міг дозволити йому сплачувати аліменти у визначеному місцевим судом розмірі. Також покликалася на те, що позивач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання неповнолітньої дитини не надає та не надавав навіть у мінімальному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як було з`ясовано судом, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідачка ОСОБА_2 - матір`ю.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не приймав належної участі у матеріальному утриманні доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, та згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року у справі №567/732/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 2 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказане рішення суду ОСОБА_1 не оскаржував та воно 26 січня 2020 року набрало законної сили.

З матеріалів справи та пояснень позивача судом встановлено, що він на даний час офіційно не працевлаштований та періодично був зареєстрований у Острозькому МРЦЗ, де отримував допомогу по безробіттю, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , та на даний час дохід позивача є мінливим і складається з винагороди за надання послуг фізичним особам.

Як вбачається із епікризу Рівненської центральної міської лікарні, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні загальної неврології з 11 по 18 квітня 2014 року з приводу постійних головних болей, головокружіння, коливань тиску та підвищеної подразливості та сонливості. По завершенню лікування ОСОБА_1 рекомендовано уникати перевантаження (фізичного та психологічного), а також нагляд у невропатолога.

Відповідно до епікризу КП «Рівненська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 26 по 30 березня 2020 року з діагнозом транзиторна церебральна ішемічна атака. По завершенню лікування йому рекомендовано нагляд невролога та кардіолога.

Із наданих позивачем банківських квитанцій від 17 серпня 2020 оку, 20 серпня 2020 року, 18 вересня 2020 року, 30 грудня 2020 року, 25 лютого 2021 року, 18 березня 2021 року, 19 березня 2021 року, вбачається, що позивач здійснював платежі за комунальні послуги та за послуги інтернету за період з серпня 2020 року по березень 2021 року на загальну суму 7 991,62 грн.

Згідно з фіскальним чеком від 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 були придбані ліки на загальну суму 1 688,70 грн.

Відповідно до консультаційного висновку лікарської консультаційної комісії (ЛКК) №56/526 КНП «Острозького центру первинної медичної допомоги» від 30 березня 2021 року для ОСОБА_1 встановлено діагноз: наслідки гіпертонічного інсульту в лівій СМА (2014 рік) та транзиторна ішемічна атака (26 березня 2020 рік) у вигляді вогнищевої неврологічної симптоматики астенічного цефалгічного синдромів, гіпертонічна хвороба. Потребує постійного амбулаторного лікування та періодичного стаціонарного.

Із довідки Рівненського обласного центру зайнятості від 16 березня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 станом на 16 березня 2021 року на обліку в Острозькій міськрайонній філії Рівненського обласного центру зайнятості населення не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує.

За розрахунком Острозького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06 липня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 09 липня 2020 року по 01 липня 2021 року становить 23 493,87 грн., та із вказаного розрахунку вбачається, що впродовж вказаного періоду він жодного разу не сплатив визначений йому до сплати щомісячний розмір аліментів.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів та стягувати їх в сумі 1 300 грн., що, на його думку, буде співмірним та справедливим по відношенню до його матеріального становища

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Між тим, на переконання колегії суддів, позивач не довів погіршення свого матеріального становища порівняно з тим, які існували на час ухвалення рішення 14 грудня 2020 року Острозьким районним судом Рівненської області.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

У частині другій ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проте жодними належними та допустимими доказами значного погіршення майнового стану позивача не підтверджено.

Щодо покликань апеляційної скарги про наявність в нього ще однієї дитини на утримання якої він сплачує аліменти, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки така позиція позивача порушує права іншої з доньок, яка в даному випадку буде отримувати меншу частину матеріальної допомоги задля забезпечення її потреб.

Колегія суддів погоджується із висновками суду попередньої інстанції про те, що наведені позивачем в обґрунтування заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст.192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, повідомлені позивачем обставини не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру аліментів, адже факт наявності у позивача захворювань, які виникли ще до ухвалення рішення суду, факт понесених комунальних витрат за утримання квартири, в якій він проживає один, відсутність на даний час офіційного працевлаштування та стабільного доходу, не доводить мінливості його матеріального стану та не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.

Згідно з ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на чому наполягав позивач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, адже були предметом дослідження судом першої інстанції та фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду.

Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без змін, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Крім іншого, враховується практика Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків