Справа № 288/429/21
Провадження № 2/288/163/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судового засідання - Франчук Ю.О.,

представника позивача - Яковенка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору припиненим,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі Відповідач) про визнання кредитного договору припиненим в якому вказує, що 18 грудня 2019 року між нею та Відповідачем, шляхом підписання заяви № 901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір та отримано на загальні споживчі цілі 19100.00 гривень. Строк дії договору 24 місяці, розмір процентної ставки 0.01 % річних.

Договором встановлено графік платежів, згідно якого до 18 числа кожного місяця необхідно сплатити суму 1749.01 гривень щомісяця та 1748.75 гривень останній платіж, вказаний платіж щомісяця включає комісію за обслуговування кредитної заборгованості 939.09 гривень щомісяця.

З нарахуванням та сплатою вказаної комісії Позивач не згодна та вважає її протиправною з тих підстав, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин. Така дія як обслуговування кредитної заборгованості не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Таким чином, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком не надавались, а тому сплачені Позивачем платежі за умовами кредитного договору в загальному розмірі 22962.98 гривень, до складу яких входили і нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості, з урахуванням недійсності (нікчемності) вказаної умови кредитного договору, свідчать про те, що Позивачем повернуто всю суму боргу 19100.00 гривень та відсотки за їх користування в сумі 139.48 гривень, тобто погашено всю заборгованість за кредитним договором, а тому кредитний договір є припиненим в зв`язку з його виконанням.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати припиненим кредитний договір № 901 від 18 грудні 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» в зв`язку з його виконанням.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Представник Позивача в судовому засідання позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 13 квітня 2021 року подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Надав до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживача» не передбачена недійсність договору (правочину), яким передбачена сплата щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Позивач має заборгованість за кредитним договором, а тому вимога про визнання кредитного договору припиненим у зв`язку з повним виконанням є передчасною. У договорі, який є предметом спору, сторони погодили сплату позичальником щомісячної комісії, а також її розмір, строки та порядок сплати. Вказані умови прописані і у заяві на приєднання до договору: - 953.09 гривень сума комісії, яка сплачується щомісячно; - 22874.16 гривень сума комісії, яка сплачується за весь період кредитування; - 139.4818 % реальна процентна ставка, яка складається з процентів та комісії; - 41978.98 гривень сума, яку позичальник повинен повернути за весь період кредитного договору. Підписавши Заяву на приєднання до договору, Позивач була обізнана про всі умови та суми в абсолютних значеннях. В Заяві про приєднання до договору вказано, що сума платежу за розрахунковий період становить 795.78 гривень (останній місяць 795.66 гривень), тобто рівними платежами (ануїтет), які включають як суму кредиту, так і плату за кредит (проценти та комісію), а тому підписавши заяву, Позивач погодилася на ці платежі. Таким чином, не може вважатися створюванням істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника сплата комісійної винагороди в складі ануїтетних платежів, розмір яких задовольнив позичальника при підписанні договору. Відповідач визначив, за які саме послуги, пов`язані з кредитуванням встановлена комісійна винагорода, а обізнаність позичальника з такою комісійною винагородою (її розміром, порядком сплати та сукупною вартістю за весь період кредитування) не може вважатися порушенням принципу добросовісності, а сам договір є справедливою угодою, з якою погодилися сторони шляхом її підписання та виконання. Просить позовну заяву залишити без задоволення. /а.с.28, 29-31/

Суд, вислухавши представника Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до Заяви № 901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18 грудня 2019 року, ОСОБА_1 підписанням даної заяви підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» та просить надати їй споживчий кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 19100.00 гривень, строком на 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4.99 %, розмір процентної ставки 0.01 % річних. Сума платежу за розрахунковий період (з 18 грудня 2019 року по 18 грудня 2021 року) становить 1749.01 щомісяця та 1748.75 (останній платіж). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 953.09 гривень щомісяця. Усього за 24 місяці 41975.98 гривень, реальна процентна ставка 139.4818 %, абсолютне значення подорожчання 22875.98 гривень. /а.с.7, 33/

Згідно розрахунку суми дострокового погашення кредиту станом на 04 грудня 2020 року, ОСОБА_1 за кредитним договором № 901 від 18 грудня 2019 року на суму 19100.00 гривень: - основний борг 12563.14 гривень; - комісія 953.09 гривень. /а.с.8/

ОСОБА_1 сплачено кошти за кредит: - 24 січня 2020 року 1750.00 гривень; - 24 лютого 2020 року 1750.00 гривень; - 27 лютого 2020 року 151.00 гривень; - 27 березня 2020 року 1750.00 гривень; - 23 квітня 2020 року 1750.00 гривень; - 25 травня 2020 року 1750.00 гривень; - 23 червня 2020 року 1750.00 гривень; - 06 серпня 2020 року 1750.00 гривень; - 26 серпня 2020 року 950.00 гривень; - 22 вересня 2020 року 950.00 гривень; - 28 жовтня 2020 року 1000.00 гривень; - 23 листопада 2020 року 1250.00 гривень; - 28 листопада 2020 року 630.00 гривень; - 22 грудня 2020 року 1980.00 гривень; - 15 лютого 2021 року 1900.99 гривень; - 25 лютого 2021 року 1900.99 гривень. /а.с.9-19/

Судом встановлено, що Відповідно до пункту 5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12 червня 2019 року), комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісій). /а.с.34-35/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати припиненим кредитний договір в зв`язку з його виконанням з тих підстав, що вона не згодна з нарахуванням та сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в зв`язку з тим, що така дія не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку, а тому на Позивача не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які нею фактично не замовлялись і які банком не надавались, а тому сплачені Позивачем платежі за умовами кредитного договору, свідчать про те, що Позивачем повернуто всю суму боргу та відсотки за користування, тобто погашено всю заборгованість за кредитним договором.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, спеціальним законом, який підлягає застосуванню є Закон України «Про захист прав споживачів» (далі Закон).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

В статті 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 ЦК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, визначивши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За змістом статей 11, 18 Закону, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11, частиною восьмою статті 18 Закону, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України № 3795-VІ від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

При цьому, за змістом пункту 17 статті 1 Закону, послугою визнається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Оскільки послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин. Така дія як обслуговування кредитної заборгованості не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №369/9293/15-ц, від 02 вересня 2019 року у справі № 361/7528/17, від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.

Таким чином, обслуговування кредитної заборгованості само по собі не є окремою послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому встановлення Банком в кредитному договорі комісії за обслуговування кредитної заборгованості обмежує права споживача-фізичної особи порівняно з правами, встановленими вказаним Законом, у зв`язку з чим така умова є нікчемною (недійсною в силу частини п`ятої статті 12 «Про споживче кредитування» та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору припиненим в зв`язку з його виконанням, Позивач визначає, що умовою його припинення є те, що нею виплачено кошти за кредитним договором, а кошти за обслуговування договору безпідставно нараховується банком на підставі нікчемних умов кредитного договору та не підлягають зарахуванню у рахунок погашення загальної суми заборгованості.

В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 363/940/16-ц визначено, що нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.

Відповідач не звертався до Позивача з вимогою про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, перерахунок коштів за кредитним договором здійснюється при зверненні банку до суду з позовом про стягнення заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання припиненим кредитного договору задоволенню не підлягають.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтею 42 Конституції України; Законом України «Про захист прав споживачів»; статтями 3, 13, 15, 16, 203, 204, 215, 228, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 638, 1054 ЦК України; статті 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору припиненим відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник