Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання: Сингаївської Т.В., Кучевської О.В.,

представника позивача за первісним позовом- ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом - Сірача В.С.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом: ОСОБА_4 про скасування рішення,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Житомирської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

(а) Первісний позов

1.1. 18.12.2019 ОСОБА_2 (далі також - позивач за первісним позовом) звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до Житомирської міської ради, ОСОБА_3 (далі також - відповідач за первісним позовом), в якому просила скасувати рішення Житомирської міської ради №1248 від 08.11.2018 "Про надання ОСОБА_3 згоди на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, згідно п. 92 додатку, за адресою: АДРЕСА_1 ".

1.2. Первісний позов обґрунтовувався тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення Житомирською міською радою не враховано попереднє рішення міськради №520 від 29.10.1998, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_5 передано у приватну власність та користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 її частку успадкувала ОСОБА_4 на підставі якого 12.01.1999 позивачці видано державний акт серії 111-ЖТ №043571 на право приватної власності на землю з встановленими межами. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 , на думку позивачки, жодного відношення до спірної земельної ділянки не має, а також те, що Житомирською міською радою перевищено її повноваження та здійснено вручання у приватну власність позивачки, остання звернулась до суду із зазначеним позовом.

1.3. 09.11.2020 ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, в якій просила скасувати рішення Житомирської міської ради №1248 від 08.11.2018 "Про надання ОСОБА_3 згоди на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, згідно п. 96 додатку, за адресою: АДРЕСА_1 ".

(б) Зустрічний позов

1.3. 17.02.2020 ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 , в якому просила: (1) визнати недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0500 га по АДРЕСА_1 ; (2) визнати недійсним державний акт серії ІІІ-ЖТ №043571 від 12.01.1999 щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; (3) встановити між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0,1129 га за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта.

1.4. Зустрічний позов обґрунтовувався тим, що їй на праві власності, на підставі рішення суду м. Житомира від 10.06.2015 у цивільній справі №296/33/12, належить 25/100 приватного житлового будинку по АДРЕСА_1 , та вона має намір реалізувати своє право на отримання у власність частини земельної ділянки, на якій вказаний будинок розташований, у зв`язку із чим вважає рішення Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998, яким передано у власність ОСОБА_2 усю земельну ділянку, на якій розташований будинок, площею 0,0500 га по АДРЕСА_1 та виданий на підставі нього державний акт протиправними, оскільки житловий будинок на спірній земельній ділянці є спільною частковою власністю сторін, а отже такому ж співвідношенню у поділі підлягає земельна ділянка, у зв`язку зі чим ОСОБА_3 звернулась до суду із даним позовом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА

2.1. 15.01.2020 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/12087/19, яку вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження.

2.2. 27.02.2020 ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 та об`єднано зустрічний позов в одне провадження з первісним позов ОСОБА_2

2.3. 29.09.2020 ухвалою суду закрито провадження у справі №296/12087/19 за зустрічним позовом ОСОБА_3 в частині позовних вимог про встановлення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0,1129 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом про призначення судової земельно-технічної експертизи у справі №296/12087/19 (а.с. 87).

2.4. 04.02.2021 протокольною ухвалою суду за згодою представників сторін закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

3.1. 17.02.2020 представник відповідача за первісним позовом - адвокат Сірач В.С. подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення первісного позову посилаючись на те, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою не порушує прав позивача, оскільки є лише одним з етапів отримання права власності чи користування на земельну ділянку, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 21-22).

3.2. 20.02.2020 позивач за первісним позовом подала до суду відповідь на відзив, в якій посилалась на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Житомирською міською радою не враховано, що спірна земельна ділянка не є вільною, а належить позивачу на праві власності, просила задовольнити первісний позов (а.с. 52-53).

3.3. 20.02.2020 позивач за первісним позовом подала до суду відзив на зустрічну позов, в якому посилаючись на те, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 10.06.2015 у справі №296/33/12 визнано лише право власності ОСОБА_3 на частину спірного житлового будинку та не стосується спірної земельною ділянки, власником якої є позивач, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с. 54-56).

3.4. Представник ОСОБА_2 - адвокат Васинчук С.М. у судовому засіданні 22.03.2021 первісний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, а також вказував на пропуск відповідачем ОСОБА_3 строку позовної давності за зустрічним позовом щодо оспорення державного акту позивача про право власності на спірну земельну ділянку.

3.5. Представник ОСОБА_3 - адвокат Сірач В.С. у судовому засіданні 22.03.2021 у задоволенні первісного позову просив відмовити, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, а також посилаючись на тривалість судових спорів між сторонами щодо спірного будинку та користування спірною земельною ділянкою, які до теперішнього часу не знайшли свого вирішення, просив поновити відповідачці строк звернення до суду.

3.6. Представник відповідача Житомирської міської ради та третя особа - ОСОБА_4 у жодне судове засідання не прибули, належним чином повідомлялися про розгляду справи, відзив чи пояснення щодо первісного та зустрічного позов від останніх до суду не находили.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

4.1. 29.10.1998 рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про закріплення за власниками домоволодінь земельних ділянок, надання їх в користування та передачу в приватну власність» ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується копіє з архівного витягу рішення міської ради №520 від 29.10.1998 та витягом з додатку №1 до цього рішення (а.с. 6-7).

4.2. 12.01.1999 ОСОБА_2 на підставі рішення Житомирської міської ради народних депутатів №520 від 29.10.1998 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.0500 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що стверджується копією державного акту серії ІІІ-ЖТ №043571, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №4425 (а.с. 8).

4.3. 10.06.2015 рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у цивільній справі №296/33/12-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення №71 від 28.02.1991 в частині додатку до нього про прийняття в експлуатацію прибудови до будинку АДРЕСА_1 (нині - АДРЕСА_1 ) на ім`я ОСОБА_3 та про визнання законним забудовником ОСОБА_7 , відмовлено.

Позов ОСОБА_3 , задоволено. (і) встановлено факт, що рішення Житомирського міськвиконкому №71 від 28.02.1991 «Про затвердження актів прийомки в експлуатацію індивідуальних жилих будинків громадян міста» з додатком до нього в частині прийняття в експлуатацію прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 (нині АДРЕСА_1 ), жилою площею 20,40 кв.м. і загальною площею 49,80 кв.м. на ім`я ОСОБА_3 належить до ОСОБА_3 ; (іі) визнано незаконним та скасовано рішення Житомирського міськвиконкому від 25.10.2001 р. № 679 в частині зміни (встановлення) розміру ідеальних часток ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у домоволодінні АДРЕСА_1 відповідно 61/100 і 39/100 (п. 4 Переліку об`єктів нерухомості у додатку № 2 до цього рішення); (ііі) визнано незаконним та скасовано рішення Житомирського міськвиконкому від 09.06.2005 №381 в частині внесення змін до рішення Житомирського міськвиконкому №71 від 28.02.1991 «Про затвердження актів прийомки в експлуатацію індивідуальних жилих будинків громадян міста» щодо зміни прізвища, імені та по-батькові ОСОБА_3 на ОСОБА_7 (п. 10 рішення); (іv) визнано за ОСОБА_3 право власності на частину будинку АДРЕСА_1 , а саме: тамбур IV, площею 3,5 кв.м.; кухню 4-1, площею 8,7 кв.м.; жилі кімнати: 4-2, площею 10,0 кв.м.; 3-3, площею 10,4 кв.м., а також господарські будівлі: сараї під літерами "Г-2" та "В-1", 1/2 гаража під літерою «Г» (зі сторони сараю, літерою «Г-2»), літню кухню під літерою "В", які становлять 25/100 частин зазначеного будинку (а.с. 36-41).

4.4. 08.11.2018 рішенням Житомирської міської ради №1248 надано згоду ОСОБА_3 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується копією рішення №1248 від 08.11.2018 та витягом з додатку1 до нього (а.с. 4-5).

4.5. 06.08.2019 рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у цивільній справі №296/5355/18, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10.12.2019, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки за участі третьої особи ОСОБА_4 , відмовлено (а.с. 57, 58-59).

V. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

4.2. Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

4.3. Зі змісту частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України встановлено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

4.4. Згідно частини четвертої статті 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

4.5. Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

4.6. Частиною четвертою статті 120 Земельного кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

4.7. Статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

4.8. Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

4.9. За змістом частин третьої-п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

V. ОЦІНКА СУДУ

(а) Щодо первісного позову ОСОБА_2 .

5.1. З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998, отримала Державний акт від 12.01.1999 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованого за цією адресою.

5.2. При цьому, рішенням Житомирської міської ради №1248 від 08.11.2018 ОСОБА_3 , яка є співвласником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі за адресою: АДРЕСА_1 .

5.3. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц зроблено висновок, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

5.4. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що оскаржуване рішення Житомирської міської ради №1248 від 08.11.2018, яким ОСОБА_3 надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконним та таким, що порушує право приватної власності ОСОБА_2 щодо належної їй земельної ділянки, оскільки надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є тотожним з наданням земельної ділянки у власність чи користування та не гарантує відповідачу ОСОБА_3 набуття такого права, а тому зазначене рішення міської ради саме по собі не порушує законних прав та інтересів позивача за первісним позовом, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

(б) Щодо зустрічного позову ОСОБА_3

(і) Щодо обґрунтованості позовних вимог за зустрічним позовом

5.5. З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 набула право власності на частину будинку АДРЕСА_1 , які становлять 25/100 частин зазначеного будинку та допоміжних споруд, на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10.06.2015 у справі №296/33/12-ц.

5.6. Зазначеним рішенням суду від 10.06.2015, яке набуло законної сили встановлено, що:

(a) "батьки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його дружина ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 30.09.1948 придбали 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_4 (в подальшому АДРЕСА_5 , нині - АДРЕСА_1 ). Власником іншої половини будинковолодіння на той час була ОСОБА_9 , а на даний час ОСОБА_4 . Протягом 60-90 років 20-го століття до частин будинку і ОСОБА_7 , і ОСОБА_9 були здійснені житлові прибудови";

(b) "здійснені до частин будинку [...] жилі прибудови були узаконені і прийняті в експлуатацію із затвердженням відповідних актів: до частини будинку ОСОБА_9 рішенням міськвиконкому від 23.02.1994 р. № 107 на ім`я ОСОБА_9 , а до частини будинку ОСОБА_7 рішенням міськвиконкому від 28.02.1991 р. № 71 на ім`я ОСОБА_3 ";

(c) " ОСОБА_3 зі своїм чоловіком ОСОБА_10 за згодою свого батька ОСОБА_7 як співвласника половини будинку та матері ОСОБА_8 здійснила у 60-х - 80-х роках за свої кошти прибудови до будинку, а також спорудила надвірні будівлі - літню кухню, два сараї, гараж (останній на двох із сестрою ОСОБА_12 ), які були прийняті в експлуатацію рішенням виконкому від 28.02.1991 №71 на її ім`я та на які вона має право власності";

(d) " ОСОБА_7 при житті визнавав право ОСОБА_11 на її прибудови, на які вона зараз претендує, та вчинив з цією метою ряд дій, направлених на оформлення цих прибудов на ОСОБА_3 , що вбачається із зазначених в протоколі міської архбудкомісії від 22.11.1990";

(e) "міськвиконком 25.10.2001 виніс рішення №679, яким змінив ідеальні частки в будинку в зв`язку з прибудовами і зазначив, що частка ОСОБА_2 становить 61/100, а ОСОБА_4 - 39/100. Дане рішення міськвиконкому виніс без урахування того, що на час його прийняття існувало юридично не скасоване рішення міськвиконкому від 28.02.1991 №71 про прийняття в експлуатацію прибудов в тому ж будинку на ім`я ОСОБА_3 і отже, ці прибудови вже не належали ОСОБА_2 ";

(f) "застосувавши у вказаній справі, зокрема п.п.6,7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 та п. 10 Переліку до цієї Інструкції щодо документів, які встановлюють право власності на будинки, суд зробив висновок, що із затвердженням рішенням міськвиконкому від 28.02.1991 № 71 акту про прийняття в експлуатацію прибудов до будинку на ім`я ОСОБА_3 вона стала власником цих прибудов з моменту затвердження виконкомом цього акту без проведення їх реєстрації".

5.6. При цьому, з метою реалізації права на користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_3 як власник частини буднковолодіння намагалась в судовому порядку встановити порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками житлового будинку за цією адресою ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ), однак у задоволенні її позову було відмовлено з тих підстав, що встановити такий порядок користування земельною ділянкою, можливо лише за рахунок земельної ділянки, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 на підставі державного акту від 12.01.1999.

5.7. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 зауважила, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

5.8. За таких обставин, враховуючи, що оскаржуване рішення виконкому Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998 та виданий на його підставі державний акт від 12.01.1999 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято без урахування того, що власниками будинковолодіння, що знаходиться за цією адресою є також ОСОБА_3 , яка здійснила у 1960-1980 роках прибудови до цього будинку (про що ОСОБА_2 не могла не знати оформлюючи на себе право власності на спірну земельну ділянку), які в подальшому були прийняті в експлуатацію рішенням виконкому на її ОСОБА_3 та на які вона має право власності, приймаючи до уваги принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, закріплений в ст. 120 Земельного кодексу України, а також те, що набуття ОСОБА_2 права власності на всю земельну ділянку унеможливлює реалізацію права користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_3 як співвласника будиковолодіння, що знаходиться на цій земельній ділянці, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998 в частині передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 та скасування виданого на його підставі державного акту про право власності на спірну земельну ділянку від 12.01.1999.

(іі) Щодо строку позовної давності за зустрічним позовом

5.9. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні вказував про обізнаність ОСОБА_3 про існування державного акт від 12.01.1999 про право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності за зустрічним позовом щодо скасування вказаного державного акту.

5.10. Водночас, представник відповідача за первісним позовом заявив клопотання про поновлення строку для звернення до суду із зустрічним позовом, посилаючись на набуття ОСОБА_3 права власності на житловий будинок після рішення суду від 10.06.2015 та тривалість судових спорів з приводу користування спірної земельною ділянкою, а також те, що спір між сторонами до теперішнього часу фактично залишився не вирішеним.

5.11. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру" механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

5.12. Для вирішення питання дотримання строку звернення до суду за захистом прав, необхідно встановити, коли позивач (за зустрічним позовом) довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

5.13. З матеріалів справи вбачається, що про факт належності на праві власності ОСОБА_2 спірної земельної ділянки на підставі державного акт від 12.01.1999, позивач за зустрічним позов ОСОБА_3 дізналась не пізніше ніж з рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10.06.2015 у справі №296/33/12-ц, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

5.14. Враховуючи, що з зустрічним позовом про оспорення державного акту на право власності на спірну земельну ділянку від 12.01.1999, ОСОБА_3 звернулась 17.02.2020, з урахуванням статті 257 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що позовну давність з вимогами у даній справі позивачем за зустрічним позовом пропущено.

5.15. Водночас, фактичний пропуск строку позовної давності не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки за наявності поважних причин такого пропуску, право позивача підлягає захисту у порядку, встановленому законом.

5.16. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

5.17. Судом враховується, що тривалий час між сторонами тривають судові спори з приводу будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , однак питання користування спірною земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку до теперішнього часу не знайшли свого фактичного вирішення по суті.

5.18. При цьому, суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 після розгляду у судовому порядку її позову про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою та відмовою у задоволенні позову (постановою Житомирського апеляційного суду від 10.12.2019 у справі №296/5355/18), майже одразу у лютому 2020 року звернулась до суду з зустрічним позовом про оспорення державного акт на спірну земельну ділянку від 12.01.1999.

5.19. За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску ОСОБА_3 позовної давності з вимогами щодо оспорення державного акт на спірну земельну ділянку від 12.01.1999 та необхідності здійснення судового захисту порушеного права на користування земельною ділянкою з урахуванням розташування на ній належної ОСОБА_3 частини житлового будинку та господарських споруд, що та неможливості встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою в судовому порядку у зв`язку із належністю на праві приватної власності спірної земельної ділянки лише одному з співвласників житлового будинку - ОСОБА_2

5.20. Таким чином, враховуючи поважність причин пропуску строку позовної давності за зустрічним позовом ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог за зустрічним позовом у зв`язку з його обґрунтованістю.

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира -

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_2 , відмовити.

2. Зустрічний позов ОСОБА_3 , задовольнити.

3. Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №520 від 29 жовтня 1998 року в частині передання ОСОБА_2 в приватну власність, земельної ділянки площею 0,0500 га, адреса домоволодіння: АДРЕСА_1 , для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель (п. 13.1. Додатку до цього рішення).

4. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЖТ №043571 від 12 січня 1999 року, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4425.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом:

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3

зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_6 ,

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідачі за первісним позовом:

(1) ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_4

зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_7 ,

РНОКПП НОМЕР_2

(2) Житомирська міська рада

зареєстроване місцезнаходження за адресою:

м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2,

Третя особа без самостійних вимог:

ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_5

зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_8 ,

РНОКПП НОМЕР_3

Суддя К. В. Шалота