Дата документу 12.05.2021 Справа № 331/1893/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1469/21 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
Є.У.№ 331/1893/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» в особі представника адвоката Сукорянського Євгенія Олександровичана рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами. Зазначав, що у березні 2015 року сторони уклали договори купівлі-продажу 89 пральних машин через магазин роздрібної торгівлі «Ельдорадо». На виконання умов договору він сплатив продавцеві 708 335, 74 грн., що підтверджується фіскальними чеками, проте товар йому не був поставлений. Судовим рішенням від 13березня 2017 року з ТОВ «Дієса» на його користь стягнуто сплачені за товар кошти у сумі 708 335, 74 грн., інфляційні втрати на суму 55 250, 19 грн. та 3% річних на суму 14 613,06 грн. Відповілдакч виконав судове рішення 10 вересня 2018 року. Посилаючись на те, що з 30 квітня 2015 по 10 вересня 2018 року відповідач користувався його грошовими коштами, просив суд на підставі ст.ст. 536, 693 ЦК України стягнути з нього проценти за період з 30 квітня 2015 по 10 вересня 2018 у розмірі 435 106, 62 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Дієса» на користь ОСОБА_1 проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 435 106, 62 грн. за період з 30 квітня 2015року по 10 вересня 2018 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу 89 пральних машин, відповідач, отримавши від покупця кошти, умови договору не виконав, товар покупцеві не передав, а тому на підставі ст.ст.536, 538, ч.3 ст. 693 ЦК України він зобов`язаний сплатити проценти за весь час користування чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Дієса» в особі представника адвоката Сукорянського Є.О.подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. Зазначає, що з відповідача судовим рішенням в іншій справі на користь покупця були стягнуті сплачені за договором купівлі-продажу кошти, а також в порядку ст.625 ЦК України інфляційні витрати та 3% річних. За таких обставин застосування до спірних правовідносин положень ст.536 ЦК України вважає неправомірним, а висновки суду про те, що позивач здійснив попередню оплату за товар, помилковими і такими, що суперечать фактичним обставинам. Зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності, зловживання своїми процесуальними правами, порушення принцип добросовісності, правил підсудності.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 і його представник адвокат Гришин С.В. не з`явилися. Позивач ОСОБА_1 причини неявки суду не повідомив. Адвокат Гришин С.В. просив відкласти розгляд справи, пославшись 6на свою зайнятість в іншому процесі. Доказів поважності причин неявки у судове засідання суду апеляційної інстанції не надав.

Суд визнав причини неявки позивача і його представника неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Дієса» Сукорянського Є.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за договором купівлі-продажу свої зобов`язання не виконав, тому вимога позивача, який здійснив попередню оплату коштів за договором купівлі-продажу, згідно з ст. 536 ЦК України про стягнення процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ за період з 30.04.2015 (момент направлення вимоги) по 10.09.2018 (закриття виконавчого провадження) є законною та підлягає задоволенню.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Судом встановлено, що у період з 15 до 31 березня 2015 року позивач замовив і купив у відповідача через магазин «Ельдорадо» пральні машин и у кількості 89 штук, вартістю 708 335, 74 грн., яку сплатив готівкою.

Відповідач не виконав обов`язок передати придбаний позивачем товар, а тому останній 30 квітня 2015 року направив грошову вимогу, яку продавець не виконав.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з ТОВ «Дієса» сплачені за придбаний товар кошти з урахуванням 3% річних і інфляційних втрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5054/15-ц від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ТОВ «Дієса» кошти за придбаний товар у розмірі 708 335, 74 грн., індекс інфляції в розмірі 55 250, 19 грн., 3% річних 14 613, 06 грн., а разом 778 198,99 грн., а також судовий збір в розмірі 14 613, 06 грн.

Рішення суду першої інстанції переглядалося в апеляційному і касаційному порядку, постановою Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року та постановою Великої Палати Верховного суду від 15 травня 2019 року.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси саме порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальності, які встановлені договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 3 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання визначені ст.ст.610-625 ЦК України.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з приписами статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 693 ЦК України,якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно статті 629 ЦК України загальні вимоги щодо виконання зобов`язань, зокрема тих, що виникають з договорів, встановлені главою 48 цього Кодексу. Невиконання або неналежне виконання сторонами договору своїх обов`язків тягне наслідки, передбачені главою 51 ЦК.

За фактичними обставинами, встановленими рішенням суду по справі 331/5054/15-ц, у період з 15 до 31 березня 2015 року позивач замовив і купив у відповідача через магазин «Ельдорадо» пральні машин и у кількості 89 штук, вартістю 708 335, 74 грн., яку сплатив готівкою. Відповідач не виконав обов`язок передати придбаний позивачем товар, а тому останній 30 квітня 2015 року направив грошову вимогу, яку продавець не виконав. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з передачі товару, 30 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою, яку той проігнорував, товар не передав, а отримані гроші не повернув. Після чого, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення вартості пральних машинок, 3% річних та інфляції. Вказаний позов був задоволений.

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Частина друга статті 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Оскільки судом вже було стягнуто з відповідача на користь позивача відповідно до статті 625 ЦК України індекс інфляції в розмірі 55 250, 19 грн. та 3% річних в сумі 14 613, 06 грн., суд першої інстанції в порушення статті 61 Конституції України задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , таким чином притягнувши відповідача ТОВ «Дієса» до подвійної відповідальності.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права судом першої інстанції, вказане рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволені позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору при поданні апеляційної скарги.

На думку апеляційного суду, пільги щодо звільнення ОСОБА_1 як споживача від сплати судового збору не розповсюджуються, оскільки спірні правовідносини у цій справі не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

05 квітня 2021 року до апеляційного суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» адвоката Сукорянського Є.О. про поворот виконання рішення суду у разі скасування оскаржуваного рішення.

В обґрунтування заяви зазначено, що на підставі виконавчого листа, виданого за оскаржуваним рішенням, приватним виконавцем Хохловим К.К. було відкрито виконавче провадження: ВП№64766249. На виконання вимоги приватного виконавця ТОВ «Дієса» сплатило на відповідні реквізити в погашення заборгованості за виконавчим провадженням 478816,28 грн.

Зокрема, відповідно до ч. 1ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції,приймаючи постанову,вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення,він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

У відповідності до ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 444 ЦПК України, до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 02.11.2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Поворот виконання це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням.

Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.

За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Апеляційним судом встановлено, що на підставі виконавчого листа, виданого за оскаржуваним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року, приватним виконавцем Хохловим К.К. було відкрито виконавче провадження: ВП№64766249.

Постановою приватного виконавця від 09.03.2021 року було накладено арешт на кошти ТОВ «Дієса», що містяться на рахунках в банківських установах одночасно (т.2 а.с.3-18)

12.03.2021 року приватним виконавцем Хохловим К.К. на адресу ТОВ «Дієса» було надіслано вимогу про погашення заборгованості за виконавчим провадженням в розмірі 478816,28 грн.(т.2 а.с.19)

На виконання вказаної вимоги, ТОВ «Дієса» сплатило на відповідні реквізити в погашення заборгованості за виконавчим провадженням 478816,28 грн.(т.2 а.с.21).

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що сплативши в погашення заборгованості за виконавчим провадженням 478816,28 грн. на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року та у зв`язку з тим, що вказане рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» адвоката Сукорянського Є.О. про поворот виконання рішення суду підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» в особі представника адвоката Сукорянського Євгенія Олександровичазадовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (ідентифікаційний код 36483471, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45) 6 526, 60 грн. (шість тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 60 коп.) компенсації судових витрат зі сплати судового збору.

Допустити поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року у справі №331/1893/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (ідентифікаційний код 36483471, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45) грошову суму в розмірі 478816,28 грн. (чотириста сімдесят вісім тисяч вісімсот шістнадцять гривень 28 копійок), сплачену на виконання рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року у справі №331/1893/20.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська