КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5611/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 року місто Київ

справа №752/11896/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття.

В мотивування вимог посилалася на те, що з 03 серпня 2002 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які перебувають на її утриманні.

Вказувала, що протягом останніх років стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами.

Зазначала, що вже більше року вона з відповідачемпроживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують.

Посилалася на те, що в період шлюбу спільно було інвестовано грошові кошти у будівництво житлової квартири розташован АДРЕСА_1 , в якій подружжя тривалий час проживало разом із дітьми. Питання щодо поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, зокрема, вказаного об`єкту інвестування, а також іншого рухомого майна буде вирішуватись сторонами окремо в судовому порядку.

Вказувала, що відповідач на добровільній основі надає грошові кошти на утримання двох дітей у розмірі 2000 грн на місяць, що є недостатнім для забезпечення дітям достатнього рівня життя, необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку.

Зазначала, що станом на дату звернення з позовною заявою загалом розмір її витрат на утримання двох дітей протягом календарного місяць, в залежності від пори року, що обумовлено характером витрат у певний період коливається у сумі 12000-15000 грн., які з огляду на рівність обов`язків батьків щодо утримання та виховання дітей, повинні бути розділені між батьками у рівних частинах.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 22 червня 2020 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущенодо негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнутоз ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила рішення змінити в частині часткового задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що вона звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення аліментів на двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що грошових коштів, які надаються відповідачем на добровільній основі на двох дітей у сумі 2000 грн. недостатньо задля забезпечення дітям достатнього рівня життя, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Вказувала, що нею були надані суду докази, що підтверджують її витрати на утримання дітей, забезпечення необхідних побутових умов, харчування, одяг, взуття, медичне забезпечення (візити до лікарів, медичні ліки), придбання засобів гігієни, іграшок, книжок, канцелярського приладдя для творчості, витрат обумовлених необхідністю розвитку творчих та інших навичок дітей (комп`ютерні курси), витрат на оздоровлення та відпочинок, інших витрат за потреби.

Зазначала, що вона не має можливості самостійно нести у повному обсязі фінансові витрати пов`язані з утриманням дітей, а грошові кошти, що їх суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача як аліменти у розмірі 1/3 частини доходу виходячи з «офіційної» заробітної плати відповідача, середній розмір якої згідно довідки про доходи, наданої відповідачем дорівнює 3817,17 грн. не покривають відповідну рівну частину таких витрат з боку відповідача.

Посилалася на те, що в основу рішення суд першої інстанції фактично поклав єдиний документ представлений з боку відповідача - довідку про доходи, де вказано, що відповідач працює в ПП «Торговий дім ПОЛЯКОВ» на посаді начальника служби безпеки, а загальна сума доходу за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року без урахування аліментів становить 45806,05 грн., таким чином середній заробіток відповідача на місяць становить 3817,17 грн., що є меншим ніж встановлений законодавством мінімальний розмір заробітної плати та не витримує жодної критики.

Вказувала, що наявність у відповідача певного рухомого та нерухомого майна та витрати, обумовлені утриманням такого майна, що значною мірою перевищують розмір отримуваного відповідачем «офіційного» доходу безперечно вказують на наявність у останнього доходу у значно вищому рівні, ніж надані ним відомості щодо розміру його доходу за рік.

Зазначала, що суд першої інстанції при розгляді справи не надав належної оцінки її поясненням щодо наявності у відповідача фінансової можливості щодо сплати аліментів у заявленому розмірі, висловленим у позовній заяві та клопотанні про долучення документів до матеріалів справи, не прийняв до уваги наданих нею доказів на підтвердження понесених фактичних витрат на утримання дітей, не прийняв до уваги того факту, що відповідачем не висловлювалися заперечення за суттю позовної заяви щодо стягнення аліментів саме у твердій грошовій формі, залишив поза увагою обставини щодо наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, витрат пов`язаних з утриманням такого майна та невідповідності розміру витрат відповідача розміру його офіційних доходів.

Посилалася нва те, що у рішенні суд першої інстанції не навів взагалі ніяких міркувань, яким чином постановлення рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини доходу відповідає інтересам дітей та з яких підстав позивачу відмовлено у позовних вимогах щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Вказувала, що вона заявляла позовні вимоги саме щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вимога щодо стягнення аліментів у розмірі частини (доходу) відповідача, нею не заявлялася, з огляду на що суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, з 03 серпня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом з позивачемта перебувають на її утриманні.

Домовленості щодо розміру участі відповідача в утриманні дітей між сторонами не досягнуто.

Позивач в позовній заяві зазначала, що відповідач надає грошові кошти на утримання двох дітей у розмірі 2000 грн на місяць, проте вона вважає, що це є недостатнім для забезпечення дітям достатнього рівня життя, необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку.

На підтвердження витрат, що здійснює позивач на постійній основі для утримання дітей, їх навчання, оздоровлення, остання надала відповідні чеки та квитанції.

Відповідно до довідки про доходи від 29 вересня 2020 року №623-09-20, виданої ПП «Торговий Дім ПОЛЯКОВ» ОСОБА_2 працює на даному підприємствіна посаді Начальника служби безпеки, загальна сума доходу за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року становить 55861,04 грн., податки - 10054,99 грн.

Згідно з довідкою про доходи ПП «Торговий Дім ПОЛЯКОВ» від 23 квітня 2021 року №220, ОСОБА_2 працює на даному підприємствіна посаді Начальника служби безпеки, загальна сума доходу за період з жовтня 2020року по березень 2021 року становить 35457,32 грн., податки - 6382,32 грн. Середньомісячна заробітна плата - 5909,55 грн.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 вказаної Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Положеннями статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі малолітні діти сторін проживають разом з матір`ю, так як ОСОБА_2 є їх батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про те, що ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на утримання дітей та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, не звернув увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття.

Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, колегія суддів враховує вимоги ст.182 СК України та вважає, що визначений позивачем розмір аліментів в сумі 6000 грн. на двох дітей є завищеним, оскільки матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у такому розмірі.

Таким чином, враховуючи викладене вище, розмір заробітної плати відповідача, а також те, що діти у зазначеному віці потребують значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, колегія суддів, керуючись інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення та враховуючи те, що обоє з батьків повинні приймати участь у вихованні та утриманні дітей, вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, що є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, позивачем не надано доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу на утримання дітей у розмірі 6000 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наявність у відповідача нерухомого майна та витрати, обумовлені утриманням такого майна, що значною мірою перевищують розмір отримуваного відповідачем «офіційного» доходу безперечно вказують на наявність у останнього доходу у значно вищому рівні, ніж надані ним відомості щодо розміру його доходу за рік не підтверджені належними доказами.

Крім того, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 лютогот 2021 року квартира у АДРЕСА_1 зареєстрована за відповідачем 03 березня 2015 року, тобто в період шлюбу.

При цьому сама позивач вказує на те, що в період шлюбу подружжям спільно було інвестовано грошові кошти у будівництво зазначеної квартири.

Доводи позивача про те, що вона несе витрати на лікування дітей, придбання іграшок, книжок, канцелярського приладдя для творчості, витрати обумовлені необхідністю розвитку творчих та інших навичок дітей (комп`ютерні курси), витрати на оздоровлення та відпочинок, які в середньому становлять 12000-15000 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат необхідних та/або понесених нею на розвиток здібностей дітей, лікування та оздоровлення.

Статтею 191 СК України, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулася до суду з позовом від 09 червня 2020 року, який було направлено засобами поштового зв`язку 17 червня 2020 року, що підтверджується конвертом (а.с.12), а тому суд першої інстанції не звернув увагу на дану обставину, вказавши невірно про стягнення аліментів з 22 червня 2020 року.

За вказаних обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, належних до стягнення з відповідача на утримання дітей підлягає зміні, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини рішення в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 17 червня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року в частині визначення розміру аліментів, належних до стягнення з ОСОБА_2 на утримання дітей змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 17 червня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: