Номер провадження: 22-ц/813/3577/21
Номер справи місцевого суду: 522/9804/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про позбавлення особистого немайнового права в частині незаконного проникнення в приватну власність, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Домусчі Л.В. 12 вересня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про позбавлення особистого немайнового права в частині незаконного проникнення в приватну власність (т. 1 а.с. 1).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посилалися на те, що 24 листопада 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, після якої їх автомобіль забрали на штрафний майданчик. У результаті ДПТ було заведено кримінальне провадження, у рамках якого слідчим двічі призначались експертизи. У машині залишились гроші на суму 1 000 доларів США, 250 Євро, ліки та зимні чоботи позивачки. З приводу опису машини та дозволу забрати власні речі позивачі звертались до слідчого, проте дозволу не отримали. У подальшому вони дізнались, що 14 грудня 2016 року експерт здійснив огляд транспортного засобу без їх відома та за відсутності власника автомобіля, у результаті чого їх власні речі зникли із машини. Вважали, що такі дії експерта були незаконними та останній таємно, без їх згоди, проник до автомобіля, чим порушено недоторканість їх майна. У рамках кримінального провадження по крадіжці проводиться розслідування слідчими Таїровського РВВС за їх заявами та вони визнані потерпілими, дане провадження не завершене.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 20219 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишено без розгляду (т. 1 а.с. 145-146).

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2019 року скасовано з направленням справи до продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 165-167).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмовлено (т. 1 а.с. 214-216)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просять рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що 14 грудня 2016 року експерт ОСОБА_3 незаконно проник до належного ОСОБА_2 автомобіля, та незаконно здійснив там обшук та огляд транспортного засобу без рішення суду, чим порушив недоторканість права приватної власності позивачів. Також, апелянти посилаються на неправомірні дії працівника поліції ОСОБА_4 , який, на їх думку, своїми діями порушив права позивачів (а.с. 160-163).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2016 року близько о 19 год. 00 хв. в м. Одесі навпроти буд. 10/12 по вул. Посмітного відбувся наїзд автомобіля ВАЗ 2108, р.н. НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_5 , яка перебувала на проїзній частині. У результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження.

Постановою від 25 листопада 2016 року ст. слідчий майор поліції Омельченко З.В. призначив судову транспортно-трасологічну експертизу за матеріалами кримінального провадження №0008947 від 25 листопада 2016 року за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

На вирішення експертизи були поставлені наступні питання: чи є на представленому на огляді автомобілі ВАЗ 2108, р.н. НОМЕР_1 , сліди механічних пошкоджень, що характерні для наїзду на пішохода? Якщо так, то яким чином вони виражені та на яких частинах кузова (де саме) розташовані вказані сліди механічних ушкоджень.

17 лютого 2017 року судовим експертом Одеського науково-дослідницького інститут судових експертиз Міністерства юстиції України Тихолаз К.В. складено висновок №5501 судової транспортно-трасологічної експертизи із дослідженням автомобіля ВАЗ 2108, р.н. НОМЕР_1 , з якого вбачається, що огляд експертом вказаного автомобіля здійснювався 14 грудня 2016 року в м. Одесі на території майданчика затриманого транспорту №1 ОФ ДП «Інформ-ресурси» МВС України.

Із вказаного висновку вбачається, що експертом здійснювався лише зовнішній огляд автомобіля.

Згідно постанови віл 25 листопада 2016 року ст. слідчий майор поліції Омельченко З.В. призначив судову транспортно-технічну експертизу за матеріалами кримінального провадження №0008947 від 25 листопада 2016 року за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

На вирішення експертизи були поставлені наступні питання: технічно чи справна гальмівна та ходова системи, рульове керування та система освітлення на представленому автомобілі ВАЗ-2108 р.н. НОМЕР_1 ? Якщо вони несправні, то коли могли відбутися несправності до ДТП або в процесу його розвитку і чи є вони несправностями аварійного характеру?.

Також згідно листа директора Одеського науково-дослідницького інститут судових експертиз Міністерства юстиції України від 04 квітня 2017 року, по кримінальному провадженні №0008947 в ОНДІСЕ були призначені експертиза технічного стану транспортного засобу №5709 та транспортно-трасологічна експертиза, а також автотехнічна експертиза обставин ДТП. Попередні два експертні дослідження були виконані 16 лютого 2017 року. Автотехнічна експертиза обставин ДТП виконана 04 квітня 2017 року.

Як вірно вказано у рішенні суду, клопотань із боку сторін щодо витребування матеріалів експертних досліджень до суду не заявлялось.

Із приводу вчинення відносно позивачів кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 185, 194 КК України, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 03 лютого 2017 року звернулись до Одеської місцевої прокуратури №3 із заявою про скоєння злочину. Відомості щодо можливого кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР за №0000008 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст. 185 КК України. На теперішній час проводяться досудове розслідування.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (ст. 7-1 Закону).

Порядок проведення судових експертиз визначається Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 р. №53/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 р. за №705/3145 (із подальшими змінами).

Згідно розділу ІІ Інструкції, експерт має право: ознайомлюватися з матеріалами справи, які стосуються предмета експертизи; відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи; у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення невідкладно заявляти клопотання органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), щодо уточнення поставлених експертові питань; з дозволу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), бути присутнім під час проведення процесуальних, виконавчих дій та ставити питання учасникам процесу, що стосуються предмета чи об`єкта експертизи, та проводити окремі дослідження у їх присутності; указувати у висновку експерта на факти, виявлені під час проведення експертизи, які мають значення для справи, але стосовно яких йому не були поставлені питання, та на обставини, що сприяли (могли сприяти) вчиненню правопорушення; у разі незгоди з іншими членами експертної комісії складати окремий висновок; викладати письмово відповіді на питання, які ставляться йому під час надання роз`яснень чи показань; оскаржувати в установленому законодавством порядку дії та рішення органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), що порушують права експерта або порядок проведення експертизи; на забезпечення безпеки за наявності відповідних підстав; одержувати винагороду за проведення експертизи та відповідно до законодавства компенсацію (відшкодування) витрат за виконану роботу та витрат, пов`язаних із викликом для надання роз`яснень чи показань, у разі якщо це не є його службовим обов`язком.

На експерта покладаються такі обов`язки: заявити самовідвід за наявності передбачених законодавством обставин; прийняти до виконання доручену йому експертизу; особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його; повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), про неможливість її проведення та повернути надані матеріали справи та інші документи, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта або якщо надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були надані; з`явитися на виклик органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), для надання роз`яснень, показань чи доповнень з приводу проведеної експертизи або причин повідомлення про неможливість її проведення; забезпечити збереження об`єкта експертизи.

У разі завдання своїми діями майнової шкоди під час проведення експертизи, експерт несе матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством.

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивачі посилались на порушенням експертом їх прав в частині незаконного проникнення до приватної власності. При цьому посилались на положення ст. 270, 272, 311 ЦК України.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів правомочної особи.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідна правова позиція викладена ВС у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 192/2761/14.

Згідно зі ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що проведення експертизи було доручено за вмотивованими постановами слідчого у рамках кримінального провадження. Тому, отримання дозволу на проведення дослідження транспортного засобу саме від позивачів, як власників автомобіля, не було необхідним, оскільки чинне законодавство передбачало обов`язок отримання такого дозволу від особи, яка призначила експертизу - у даному випадку, старшого слідчого поліції.

Також, позивачі посилались на те, що унаслідок огляду експертом автомобіля їм було завдано шкоди, зникли кошти. Між тим, як вірно вказано у рішенні суду, жодних доказів щодо наявності в спірному автомобілі будь-яких грошей із боку позивачів доказів не надано та жодних чином дані посилання не підтвердженні. Крім того, з цього приводу порушено кримінальне провадження.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було враховано, що 14 грудня 2016 року експерт ОСОБА_3 незаконно проник до належного ОСОБА_2 автомобіля, та незаконно здійснив там обшук та огляд транспортного засобу без рішення суду, чим порушив недоторканість права приватної власності позивачів.

Так, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що експертом, у рамках кримінального провадження за вмотивованими постановами слідчого, проведено виключно візуальний огляд належного ОСОБА_2 автомобіля, і доказів протилежного апелянтами не надано.

Крім того, колегія суддів враховує, що автомобіль ВАЗ 2108, р.н. НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 що підтверджується, зокрема, Протоколом огляду місця ДТП (т.1 а.с. 86-зворот), заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про приєднання документів до матеріалів справи (т.1 а.с. 200). Таким чином, оскільки власником транспортного засобу є ОСОБА_2 , а другий з позивачів - ОСОБА_1 , не надав належних доказів того, що він є співвласником автомобіля або має право користування зазначеним транспортним засобом, то, відповідно, права та обов`язки останнього не могли бути порушені експертом ОСОБА_3 при проведенні експертного огляду автомобіля у межах кримінального провадження.

Також, безпідставним є посилання апелянтів на дії працівника поліції ОСОБА_4 , який, на їх думку, своїми діями порушив їх права, оскільки дії вказаної особи (яка не є учасником даної справи) не відносяться до предмету розгляду справи, і суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень надати їм правову оцінку.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 квітня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе