Справа № 572/2933/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

за участю секретаря судових засідань - Кудіної А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 як спадкоємця позичальника в якому просить стягнути заборгованість в розмірі 9260,08 грн. за кредитним договором №б/н від 31.03.2016 року та судові витрати.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 згідно договору б/н від 31.03.2016 року було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт згідно довідки про зміну умов кредитування. Для користування кредитним рахунком позичальник отримав кредитну картку. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. Спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є відповідач по справі, оскільки вона проживала з ним на час відкриття спадщини. Банк посилається на вимоги ст.1268, 1270 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

16.02.2020 року позивачем було направлено претензію кредитора до Сарненської районної держаної нотаріальної контори. 10.03.2020 було отримано відповідь в якій зазначалося, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

Вважає, що відповідач вважається таким, що прийняла спадщину, оскільки, у строк визначений ЦК України не відмовилася від неї.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою без виклику сторін.

За клопотанням відповідача, ухвалою суду від 30.11.2020 року справу було призначено до спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 16 годину 12.01.2021 року

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідного в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» просила відмовити за його безпідставністю. Свої заперечення обґрунтовує тим, що вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , оскільки рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10.09.2018 року шлюб між ними було розірвано.

Представником позивача було подано відповідь на відзив, де він зазначає, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована з кредитором банку та протягом встановленого шестимісячного строку не відмовилася від неї.

В судове засідання представник позивача не з`явився, просив задовольнити позов та проводити розгляд справи без представника банку.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, просила проводити розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити зважаючи на наступне.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України щодо договірних правовідносин та спадкування, а правовідносини, що виникли між банком і боржником, який помер, після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, що вирішуються в порядку положень ст. 1282 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218 ЦК України).

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідно до договору №б/н від 31.03.2016 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що було складено актовий запис №122, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 року.

Станом на 21.11.2018 року розмір заборгованості за договором № б/н від 31.03.2016р. становив - 9260,08 грн.

Як слідує з претензії кредитора в порядку с т. 1281 ЦК України вих. №SAMDNWFC0 від 24.01.2020 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказав, що 31.03.2016 року ОСОБА_2 (надалі Боржник) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) уклали кредитний договір № б/н. Відповідно до умов укладеного договору: Банк зобов`язався видати Позичальнику строковий кредит; Позичальник за договором прийняв на себе зобов`язання повністю погасити отриманий кредит і сплатити проценти за фактичний строк його використання; Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, надавши Боржнику кредит; на теперішній час зобов`язання Боржником в повному обсязі не виконані, у зв`язку з чим за ним перед Банком рахується заборгованість у розмірі 9260,08 грн. На теперішній час Банку стало відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з чим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить Сарненську районну державну нотаріальну контору: включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 9260,08 грн.; просили повідомити інформацію чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; повідомити відомості про осіб (ПІБ та адреса), які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника;повідомити відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали (за наявності).

На підтвердження надіслання даної претензії до Сарненської районної державної нотаріальної контори позивач надав Реєстр згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів Претензії кредитора до ДНК від 11.02.2020 року з копією фіскального чеку ДД ПАТ «УКРПОШТА» від 16.02.2020 року.

На претензію кредитора вих. №SAMDNWFC0 від 20.02.2020 року Сарненська районна державна нотаріальна контора надала відповідь щодо розгляду претензії, згідно якої, згідно записів в Алфавітних книгах обліку спадкових справ за 2018-2020 роки спадкова справа на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 станом на 20.02.2020 року в Сарненській РДНК не заведена. Відповідно заяви від спадкоємців щодо прав на спадщину не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Щодо стосується прийняття претензії від кредитора, зазначив, що з поданих кредитором документів неможливо перевірити строки подачі претензії до спадкоємців померлого, оскільки не долучено документів, які б підтвердили час, з якого стало відомо про смерть спадкодавця або час з якого настав строк вимоги та не надано квитанцій про сплату за користування Спадковим реєстром, атому прийняти претензію та завести на її підставі спадкову справу неможливо.

Крім того, позивачем також була надана лист-претензія вих. №SAMDNWFC0 від 08.05.2020 року адресована ОСОБА_1 , згідно якої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив погасити вказану заборгованість відповідача, як спадкоємця.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ст..1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261-1265 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що спадкоємцем, який постійно проживав з спадкодавцем є ОСОБА_1 .

Разом з тим, рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10.09.2018 року, яке набрало законної сили 22.10.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 11.05.2008 року Тинненською сільською радою Сарненського району Рівненської області, актовий запис №8, розірвано.

Таким чином, позивач не належить до кола спадкоємців за законом після смерті боржника ( ОСОБА_2 ), доказів, що відповідач є спадкоємцем за заповітом надано не було.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Зі змісту зазначених норм видно, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч. 2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст. 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з цим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Враховуючи викладене та відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Так, оскільки боржник помер, то відповідати перед позивачем на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» №5 від 30.03.2012року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняла після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину.

Позивач зазначає, що спадкоємцем є ОСОБА_1 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження даної обставини позивач посилається на копію паспорта позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання.

Однак, суд зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину.

Таким чином, позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог, а саме доказів того, що відповідач прийняла спадщину, оскільки із відповіді Сарненської районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після померлого ОСОБА_3 не заводилась.

За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача

На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 280-289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) НОМЕР_2 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 28.04.2021 року

Суддя: