Справа №463/4492/19
Провадження №2/463/95/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мармаш В.Я.

за участю секретаря с/з - Заставної С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання розписки недійсною, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом про визнання розписки недійсною. З урахування поданої 26.02.2020 року заяви про зміну предмету позову (а.с.58) остаточно просила визнати недійсним договір позики по розписці від 17.01.2017 року, згідно якої вказано, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 1600 доларів США 15 грудня 2016 року та 500 доларів США 17 січня 2017 року.

Ухвалою судді від 06.08.2019 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторони у судове засідання не з`явились, тому фіксування судового процесу 06.04.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи та додані до нього письмові документи, суд вважає, що позов слід залишити без розгляду з наступних підстав.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої у справі № 658/1141/18, ВС зауважив, що системний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Крім того, ВС наголосив, що зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його незалежно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь у судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно положень п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст.131 ЦПК України, передбачено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім того, згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

З матеріалів справи встановлено, що судові засідання по справі було призначено на 15.04.2020 року, 25.05.2020 року, 08.07.2020 року, 29.09.2020 року, 04.11.2021 року, 03.12.2020 року, 26.01.2021 року, 26.02.2021 року, 06.04.2021 року, однак в жодне з таких засідань позивач ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про дату та час розгляду справи була особисто повідомлена належним чином за адресою: АДРЕСА_3 , яка зазначена самим позивачем в позовній заяві, як адреса для листування, та шляхом скерування СМС-повідомлення на номер телефону позивача, зазначений у позовній заяві, а також шляхом скерування СМС-повідомлення на номер телефону представника позивача ОСОБА_3 .

В порушення законодавчо закріплених ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України обов`язків, про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки у судові засідання позивач суд не повідомляла, заяв про розгляд справи у її відсутності не подавала.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

У відповідності до позиції Верховного Суду, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в п.20 постанови від 13 березня 2019 року при розгляді справи № 199/6713/14-ц (Провадження № 14-92 цс 19), за змістом частини другої статті 44 ЦПК України перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Таким чином, неодноразова неявка позивача, яким було ініційовано судовий спір, без поважних причин у судове засідання цілком об`єктивно розцінюється судом, як зловживання сторони своїми процесуальними правами, що є неприпустимим.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явилася в судове засідання, про поважність причин неявки суд не повідомила, оскільки від позивача не надходила заява про розгляд справи за її відсутності і її неявка перешкоджає розгляду справи, а тому суд вважає за можливе постановити ухвалу відповідно до вимог ст. 260 ЦПК України, якою залишити позов без розгляду.

Керуючись ч.2 ст.247, ст. 257 ч.1 п.3, ст.260,261,354,355 ЦПК України, суд ,-

постановив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання розписки недійсною - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Мармаш В.Я.