Справа №519/276/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

09.03.2021 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лідер-Сервіс» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Головне управління Держпраці в Одеській області

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у ТОВ "ЛІДЕР-СЕРВІС" з 01.05.2010 по 17.06.2014. Звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. На день звільнення відповідачем не виплачена компенсація за невикористану відпустку за 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки, що становить 3 366,96 грн., а також відповідачем не виплачені добові за час перебування у відрядженні, що становить 31 865,20 грн. Відмову виплатити усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. Офіційно на вищезазначеному підприємстві позивачу нараховувалась мінімальна заробітна плата. За період роботи у ТОВ "ЛІДЕР-СЕРВІС" він не використав жодного дня щорічної відпустки. Якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за декілька попередніх років, він має право використати їх, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому повинна бути виплачена компенсація за всі невикористані дні щорічних відпусток згідно зі ст.24 Закону України «Про відпустки». Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 к.д. за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно вищезазначених норм можна зробити розрахунок кількості днів відпустки та сум, які підлягають компенсації: з 01.05.2010 по 01.05.2011 = 24 к.д.*28,29 грн.(середній денний заробіток за час роботи)=678,96 грн.; з 01.05.2011 по 01.05.2012 = 24 к.д.*34,04 грн.(середній денний заробіток за час роботи)=816,96 грн.; з 01.05.2012 по 01.05.2013 = 24 к.д.*34,69 грн.(середній денний заробіток за час роботи)=832,56 грн.; з 01.05.2013 по 01.05.2014 = 24 к.д.*39,77 грн.(середній денний заробіток за час роботи)=954,48 грн.; з 01.05.2014 по 17.06.2014 = (355:24=29:Х)=24*29/355=1,96=2 к.д.*42 грн.(середній денний заробіток за час роботи)=84 грн. Загальна кількість днів за які позивач повинен отримати компенсацію складає 98 дні, загальна сума 3 366,96 грн. Відповідно до здійснених позивачем розрахунків заборгованості, сума компенсації заборгованості середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції за час затримки заробітної плати становить 7 069,14 грн. В зв`язку з тим що ТОВ "ЛІДЕР-СЕРВІС" порушило норми КЗпП України, а саме ст.117 КЗпП України, не виплатило з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Середня заробітна плата за вищезазначений період складає 1931,42 грн.*51 місяців затримки з 18.06.2014 по 18.03.2018= 98 502,42 грн. Позивач за період роботи в ТОВ "ЛІДЕР-СЕРВІС" був перебував у закордонних відрядженнях до Республіка Молдова, на що є підтвердження відмітки у закордонному паспорті позивача відповідно до ст.121 КЗпП працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Добові витрати передбачені ст.121 КЗпП позивачеві не виплачувались за такі періоди: 10.12.2011-13.12.2011 (3 доби*0,75*941грн. мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2011=2117,25 грн.); 14.12.2011-14.12.2011 (1 доба* 0,75*941=705,7 грн.); 19.12.2011-20.12.2011 (2 доби*0,75*941=1411,5 грн.); 24.1.2011-27.12.2011 (4 доби*0,75*941=2823,00 грн.); 13.03.2012-15.03.2012 (3 доби*0,75*1073 грн. мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2012=2414,25 грн.); 09.05.2012-13.05.2012 (5 діб*0,75*1073=4023,00 грн.); 21.06.2012-22.06.2012 (2 доби*0,75*1073=1609,50 грн.); 06.10.2012-08.10.2012 (3 доби*0,75*1073=2414,25 грн.); 19.10.2012 - 20.10.2012 (2 доби*0,75*1073=1609,50 грн.); 25.12.2012 - 27.12.2012 (3 доби*0,75*1073=2414,25 грн.); 15.01.201315.01.2013 (1 доба*0,75*1147 грн. мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2012=860,25 грн.); 16.01.2013-16.01.2013 (1 доба*0,75*1147=860,25 грн.); 20.02.201320.02.2013 (1 доба*0,75*1147=860,25 грн.); 25.02.201326.02.2013 (2 доби*0,75*1147= 1720,50 грн.); 28.02.2013 28.02.2013 (1 доба*0,75*1147=860,25 грн.); 15.08.201318.08.2013 (3 доби*0,75*1147=2580,75 грн.); 07.09.201308.09.2013 (2 доби*0,75*1147=1720,50 грн.); 16.11.201316.11.2013 (1 доба*0,75*1147= 860,25 грн.) Загальна сума добових витрат за вищезазначені періоди складає 31 865,20 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату (компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки) у розмірі 3 366,96 грн.; індекс інфляції за час затримки невиплаченої заробітної плати нарахований за період 18.06.2014-18.03.2018 у розмірі 3 703,14 грн.; добові за час перебування у відрядженні у розмірі 31 865,20 грн.; середній заробіток за весь час затримки невиплачених належних звільненому працівнику ОСОБА_1 сум за період з 18.06.2014 по 18.03.2018 у розмірі 98 502,42 грн.

06.07.2018 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи Головного управління Держпраці в Одеській області, відповідно до яких на підставі скарги ОСОБА_1 було здійснено інспекційне відвідування ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС», та складено акт про не допуск до перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №15-01-007/0392 та внесений припис керівнику ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» Везденецькій О.С. від 18.12.2017 №15-01-007/0392-0333. Зазначений припис оскаржений до начальника Головного управління 12.01.2018 та до Голови Держпраці 12.03.2018. Після розгляду скарги заступником Голови Державної служби України Шумелюком І.І. було прийнято рішення від 24.04.2018 про скасування вищевказаного припису. В зв`язку з чим 25.04.2018 Головним управлінням направлено лист до ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» щодо надання згоди на проведення невиїзного інспектування на підставі документів та пояснень, які будуть надані ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС», але станом на сьогоднішній день на адресу Головного управління документи не надходили від ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС». Таким чином без ознайомлення з документами ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» Головне управління Держпраці в Одеській області не може надавати будь-який висновок щодо наявності порушень з боку ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» з питань законодавства про працю.

07.02.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає, просить в його задоволенні відмовити. Відповідно до наказу №1 ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» від 01.05.2010 «Про прийом на роботу» позивач був уперше прийнятий на посаду водія та встановлено оклад згідно штатного розпису. Згідно з наказом №3 ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» від 01.03.2012 «Про звільнення з роботи» позивач був звільнений за власним бажанням 01.03.2012. Також, у відповідності із наказом №5 ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» від 01.12.2012 «Про прийом на роботу» позивача було знову прийнято на роботу на посаду водія з 01.12.2012. Наказом №2-к від 17.06.2014 Позивача було вдруге звільнено з 17.06.2014 за власним бажанням. Тобто, з викладеного вище вбачається, що позивач працював у відповідача в період з 01.05.2010 по 01.03.2012 (1 рік та 10 місяців) та з 01.12.2012 по 17.06.2014 (1 рік і 7,5 місяців), а взагалі 3 роки і 5,5 місяців. За весь час роботи відповідачем була виплачена позивачу заробітна плата, включаючи компенсацію за невикористану та використану відпустку за 2010-2014 роки у розмірі 42 495 грн., де заробітна плата складає 38 635 грн. та 3 860 грн. компенсація за відпустку. Позивач перебував у відпустці у періоди: з 03.05.2011 по 31.05.2011 та отримав відпускні у розмірі 960 грн.; з 01.02.2012 по 27.02.2012 та отримав відпускні у розмірі 1073 грн.; з 01.12.2013 по 25.12.2013 та отримав відпускні у розмірі 1218 грн. А також при звільнені 17.06.2014 отримав компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 609 грн., та й взагалі отримав кошти за відпустку у розмірі 3 860 грн. Всі ці розрахунки та виплати із позивачем підтверджують розрахунково-платіжні відомості і податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» за весь час роботи ОСОБА_1 в період з 01.05.2010 по 01.03.2012 та з 01.12.2012 по 17.06.2014. Крім того, керівнику ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» вдалося знайти частину копій Відомостей про виплату грошей де позивач власноручно підписався про отримання заробітної плати (копії відомостей додаються). Доводи Позивача стосовно того, що: «Відповідач відмовив виплатити усі кошти, в тому числі компенсацію за невикористану відпустку, тому що відсутні грошові кошти» - хибні та не підтверджуються жодним доказом, тому що Позивач жодного разу не звертався до відповідача щодо виплати йому компенсації за невикористану відпустку впродовж майже чотирьох років, але тільки нещодавно він почав витребувати ці гроші, причиною тому став судовий спір «про стягнення грошових коштів за розпискою» який теж розглядався у суді за №519/472/17, в цьому спорі ОСОБА_1 виступає відповідачем по справі. Позивач має нерозрішений спір з колишнім керівником ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» ОСОБА_2 . Враховуючи викладене вище, доводи позивача про те, що: «За період роботи у ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» не використав жодного дня щорічної відпустки» являються наклепом на відповідача та не підтверджуються ні якими документами чи доказами. У зв`язку з тим, що заробітна плата та компенсація за відпустку були сплачені у повному обсязі у відповідності із Кодексом законів про працю України, позивач не має право витребувати ніяких компенсацій, а позов потрібно залишити без задоволення. Позивач знаходився у відряджені але ж вказати більш деталізовану інформацію щодо відрядження Відповідача не можемо у зв`язку з тим, що частина документів була вилучена та знищена архівом, а частина документів була втрачена про що вище вже зазначалось. Що стосується перевірки Головного управління Держпраці в Одеській області, то 13.06.2018 на адресу Головного управління Держпраці в Одеській області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , головне управління ознайомившись з вищезазначеними документами 25.04.2018 направлено лист-припис до ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС» щодо надання згоди на проведення невиїзного інспектування на підставі документів та пояснень, які будуть надані ТОВ «ЛІДЕР-СЕРВІС», але документи не були надіслані, тому що відповідач оскаржував припис Головного управління Держпраці в Одеській області у зв`язку з тим, що головне управління не вказало вірно об`єкт відвідування для ознайомлення документів тобто внесення припису про надання об`єктом відвідування необхідних документів у даному випадку не передбачено діючим законодавством, та надалі Державною службою України з питань праці, Департаментом праці України рішенням від 24.04.2018 скаргу Відповідача задовольнили та припис головного державного інспектора головного управління Держпраці в Одеській області від 18.12.2017 скасовано. Враховуючи викладене, доводи Позивача про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати у розмірі 137 437,72 грн., не знаходять свого підтвердження оскільки не надані належні та допустимі докази на підтвердження цього факту.

07.02.2019 до суду надійшли додаткові пояснення третьої особи Головного управління Держпраці в Одеській області аналогічного змісту.

21.05.2019 до суду надійшла уточнена позовна заява, аналогічна за змістом, додатково зазначено, що ТОВ "ЛІДЕР-СЕРВІС" порушило норми КЗпП України, а саме ст.117 КЗпП України, не виплатило з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Відповідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100, у якому зазначається, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середня заробітна плата складає: 1218,00грн.+1218,00грн. (заробітна плата за два останні місяці) = 1827,00 грн./(20 робочих днів в травні 2014р. + 22 робочих днів в квітні 2014р. =) 42 дні (загальна кількість відпрацьованих днів) = 58 грн./ в день. Відповідно п.8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно розрахунково-платіжних відомостей позивач відпрацював 22 робочих днів в квітні 2014р., 20 робочих днів в травні 2014р., 20+22 =42/2=21 день середньомісячне число робочих днів. Станом на 01.05.2019 затримка з виплати складає 58 місяців. Для вирахування суми середнього заробітку за весь час затримки необхідно 58 грн./ в день (середньо денний заробіток)*21 день (середньомісячне число робочих днів)*58 місяців = 70 644,00 грн. Позивач просить суд стягнути з ТОВ "ЛІДЕР-СЕРВІС" на його користь невиплачену заробітну плату (компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки), що становить 3366,96 грн., індекс інфляції за час затримки невиплаченої заробітної плати нарахований за період 18.06.2014 - 01.05.2019 та складає 4542,83грн., добові за час перебування у відрядженні в сумі 31 865,20 грн., середній заробіток в сумі 70 644,00 грн. за весь час затримки не виплачених належних звільненому працівнику ОСОБА_1 сум за період з 18.06.2014 по 01.05.2019 та зобов`язати ТОВ "ЛІДЕР-СЕРВІС" утримати та сплатити податки та збори з вищезазначених сум.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 27.04.2018 відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати в його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи належним чином повідомлений, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши заяви про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 01.05.2010 був прийнятий на роботу водієм ТОВ «Лідер-Сервіс» на підставі наказу №1 від 01.05.2010, що підтверджується копіями наказу, трудової книжки (т.1 а.с.12-12зв, 108).

ОСОБА_1 звільнений 01.03.2012 за власним бажанням на підставі наказу №3 від 01.03.2012, що підтверджується копіями наказу, податкового розрахунку за І квартал 2012 року (т.1 а.с.109, 130).

Потім він знов прийнятий 01.12.2012 на посаду водія на підставі наказу №5 від 01.12.2012, що підтверджується копіями наказу, податкового розрахунку за І квартал 2012 року (т.1 а.с.110, 128-129).

Та 17.06.2014 ОСОБА_1 знов звільнений за власним бажанням на підставі наказу №2-к від 17.06.2014, що підтверджується копіями наказу, трудової книжки, податковому розрахунку за 4 квартал 2012 року (т.1 а.с.12-12зв, 111, 138).

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця виплатити грошову компенсацію робітнику при звільненні за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи позивач за період роботи на посаді водія ТОВ «Лідер-Сервіс» з 01.05.2010 по 01.03.2012 перебував у щорічній відпустці в травні 2011 року (30 календарних днів) та йому були нараховані до виплати кошти в розмірі 960 грн., які позивачем отримані, також він перебував у щорічній відпустці у лютому 2012 року (29 календарних днів) перед звільненням та йому були нараховані до виплати кошти в розмірі 1073 грн., які ним теж були отримані (т.1 а.с.45, 145, 186, 195).

Також за період роботи на посаді водія ТОВ «Лідер-Сервіс» з 01.12.2012 по 17.06.2014 перебував у щорічній відпустці в грудні 2013 року (31 календарний день) та йому були нараховані до виплати кошти в розмірі 1218 грн., які позивачем отримані, також він перебував у щорічній відпустці у червні 2014 року (16 календарних днів) перед звільненням та йому були нараховані до виплати кошти в розмірі 609 грн., які ним теж були отримані (т.1 а.с.45зв, 128-129, 135, 138, 158-159, 165).

Згідно із Довідником ознак доходів, наведених у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, сума відпускних відображається у податковому розрахунку за ф. №1ДФ під ознакою доходу «101».

Таким чином вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку не підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача спростовуються розрахунково-платіжними відомостями, відомостями на виплату грошей та податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ «Лідер-Сервіс», формою ОК-5 ПФУ, в яких зазначено, що позивач перебував у відпустці у травні 2011 року, лютому 2012 року, грудні 2013 року та червні 2014 року та йому були виплачені кошти за чергову відпустку у травні 2011 року в розмірі 960 грн., лютому 2012 року 1073 грн., грудні 2013 року 1218 грн. та червні 2014 року 609 грн. загальна сума 3860 грн.

Згідно із вимогами ч.5 ст.95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку не підлягають задоволенню, то не підлягають задоволенню вимоги про стягнення індексації за час затримки цієї компенсації.

Вимоги про стягнення добових витрат у розмірі 31 865,20 грн. теж не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено та не надано належних доказів, що він перебував у закордонних відрядженнях до Республіка Молдова, як працівник ТОВ «Лідер-Сервіс».

Посилання позивача, що підтвердженням перебування у закордонних відрядженнях є відмітки у закордонному паспорті позивача, суд не може взяти до уваги, так як відсутні відомості на підставі яких документів він перетинав кордон та з якою метою.

Разом з цим, відповідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином у зв`язку з тим, що позивачу були виплачені всі суми під час звільнення, вимоги про стягнення компенсації втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати теж не підлягають задоволенню.

Судом не було встановлено порушень з боку ТОВ «Лідер-Сервіс» під час виплати позивачу сум при звільненні.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 265 ЦПК України, ст.116,117 КЗпП України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Лідер-Сервіс» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Головне управління Держпраці в Одеській області відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ТОВ «Лідер-Сервіс», , місцезнаходження: м. Одеса, вул. 21 км Старокиївської дороги, приміщення №424.

Третя особа Головне управління Держпраці в Одеській області», , місцезнаходження: м. Одеса, пр. Шевченка, 2.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська