Справа № 408/3041/20-ц
Провадження № 2/408/799/21
РІШЕННЯ

іменем України

04 лютого 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Булгакової Г.В.,

при секретарі Ришковій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Станично-Луганська селищна рада Станично-Луганського району Луганської області про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила що вона власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 січня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №2338.

В належному позивачу будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично там не проживає з 2014 року. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в її будинку, і хоча відповідач є її родичем, а саме сином, але не приймає участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавиться. Відповідач виїхав до Російської Федерації та на теперішній час фактично проживає за іншою адресою, невідомою позивачу, при цьому добровільно пройти процедуру знаття з реєстрації не бажає, на відповідні прохання позивача не реагує, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просила справу розглядати без участі її представника, заперечень проти позову не має.

Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 січня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Бабічевою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-178, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою про склад родини №1933, виданою Виконавчим комітетом Станично-Луганської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області 19 жовтня 2020 року, підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , 1987 року народження, який є родичем, а саме: сином позивача ОСОБА_1 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не мешкає за вказаною адресою з 2014 року.

З Довідки, складеної за депутатом Станично-Луганської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області ОСОБА_3 за підписами сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в будинку позивача фактично не проживає з 2014 року.

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є членом її сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач є членом сім`ї позивача. Відповідач не проживає в будинку позивача тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника будинку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258-265 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , третя особа Станично-Луганська селищна рада Станично-Луганського району Луганської області, адреса для листування: Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця-Луганська, вул. Центральна, буд. 52 про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням. задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою - АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г.В. Булгакова