ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/452/18 Номер провадження 22-ц/814/849/21Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю: представника відповідача (апелянта) - адв. Веретельника О.І.

представника позивача - адв. Павелко Р.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2020 року (повний текст складено 22.12.2020 року)

та на додаткове рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 21 січня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення половини вартості трьох об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом, неодноразово уточненим в ході судового розгляду справи, до відповідачів, посилаючись на те, що 03.10.1999 року між нею та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб (актовий запис №5), від якого сторони по справі мають двох дітей. Проте сімейне життя не склалось та ОСОБА_2 була вимушена разом з дітьми з листопада 2017 року проживати окремо від відповідача, винаймаючи квартиру для проживання.

З урахуванням останніх уточнень до позову, ОСОБА_2 вказувала, щ у шлюбі сторонами було придбано автомобіль OPEL ASTRA 2007 року випуску, трактор ЮМЗ, які відповідач продав своїй матері ОСОБА_3 без згоди дружини.

Окрім того, сторонами у шлюбі було придбано будинок по АДРЕСА_1 ,який за час шлюбу зазнав значного покращення.

Вказує, що зараз позивач продовжує користуватися усіма трьома речами, що є спільною сумісною власністю подружжя.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 , уточнивши свої вимоги в судовому засіданні в місцевому суді 18.12.2020 року остаточно прохала: стягнути з позивача на свою користь половину вартості трьох об`єктів права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а саме: будинку по АДРЕСА_1 , вартість якого складає 412355,00 грн., будинок залишився у володінні позивача і він у ньому зараз проживає; стягнути половину вартості автомобіля OPEL ASTRA 2007 року випуску, вартість якого складає 145400,00 грн., автомобіль було продано позивачем своїй матері ОСОБА_6 , наразі позивач користується вказаним автомобілем, але з іншим номерним знаком; стягнути половину вартості трактора ЮМЗ, вартість якого складає 103300,00грн, який ОСОБА_7 продав свої матері ОСОБА_6 .

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення половини вартості трьох об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час будівництва житлового будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 206177,50 грн.

Припинено право власності ОСОБА_2 у спільній сумісній власності вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час будівництва житлового будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою: АДРЕСА_1 , з дня отримання ОСОБА_2 компенсації її частки від ОСОБА_1 у розмірі 206177,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості легкового автомобіля ОРЕL ASTRA, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 , у розмірі 72700,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості трактора колісного ЮМЗ-6АЛ, заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_3 , у розмірі 51650,00 грн.

Додатковим рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 21 січня 2021 року задоволено заяву представника позивача - адвоката Павелко Р.С.про ухвалення додаткового рішення, повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704,80 грн судового збору і 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 4662,26 грн судового збору в дохід держави.

У поданій апеляційній скарзі на рішення місцевого суду відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення та додаткове рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення половини вартості трьох об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, відмовити.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що спірний житловий будинок, згідно даних технічного паспорту, та, як було установлено місцевим судом, є самочинним будівництвом. Відтак, визнання його правом спільної сумісної власності подружжя є безпідставним.

При цьому, вказує, що будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва будинку та господарських будівель і споруд, є майном, набутим сторонами під час шлюбу, тобто сукупністю речей, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Разом із тим, позивачем, на підтвердження вартості домоволодіння, надано інформаційну довідку №33615 від 25.10.2017 року, яка, на думку апелянта, не підтверджує вартість будівельних матеріалів, обладнання та конструкції, не зазначає вартість саме житлового будинку та господарських споруд. Інших належних та допустимих доказі вартості будівельних матеріалів, обладнання та конструкцій, які були використані в процесі будівництва будинку та господарських будівель і споруд, позивачем не надано. Клопотання про проведення відповідної експертизи не заявлялось.

Окрім того, вказує, що спірне рухоме майно - автомобіль OPEL ASTRA 2007 року випуску та трактор ЮМЗ, були дійсно відчужені апелянтом, але кошти від продажу таких були використані в інтересах сім`ї - на оплату навчання сина, його проживання та харчування.

У судовому засіданні представник відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, рішення та додаткове рішення місцевого суду прохав залишити без змін.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, згідно актового запису №5 в Книзі реєстрації актів про одруження Очеретуватської сільської ради Семенівського району Полтавської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 одружились 03.10.1999 року, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_10 » (чоловіка), « ОСОБА_10 » (дружини) (Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_6 від 03.10.1999 року, т.1, а.с.10).

Від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №2, Свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 від 12.04.2000 року) та ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №3, Свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 від 06.09.2011 року)

Відповідно до даних Погосподарської книги по Очеретуватській сільській раді на 2016-2020 роки, станом на 01.01.2016 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , збудований у 1927 році; має загальну площу 54 кв.м.; головою домогосподарства є ОСОБА_1 (т.1, а.с.13-14).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №127257645 від 12.06.2018 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 , має загальну площу 36,5 кв.м., стіни глинобитні. Власником будинку є ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2003 року (т.1, а.с.95-96).

Згідно даних Технічного паспорта на вказаний будинок, станом на 25.10.2017 року його площа складає 94,90 кв.м.; рік побудови 2002; загальна інвентаризаційна вартість будинку і господарських будівель і споруд складає 412355,00грн (т.1, а.с.22).

Відповідно до листа ТСЦ МВС №5347 від 12.12.2019 року № 929, автомобіль ОРЕL ASTRA, днз НОМЕР_9 , 2007 року випуску, 12.02.2015 було зареєстровано за ОСОБА_1 . 17.10.2017 року вказаний автомобіль за договором купівлі-продажу було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_3 (т.1, а.с.221).

Окрім того, згідно Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 від 17.10.2017 року, власником легкового автомобіля ОРЕL ASTRA, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 (т.1, а.с.64).

Згідно Договору №ТТ77076-77 купівлі-продажу тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших машин від 25.10.2017 року, ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_1 (п.1.3 Договору, свідоцтво про реєстрацію машини від 25.06.2015року, власником трактора колісного ЮМЗ-6АЛ, заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , є ОСОБА_1 . Трактор складений самостійно (т.1, а.с.225) трактор колісний ЮМЗ-6АЛ, 2015 року випуску, заводський номер - НОМЕР_3 , номер двигуна - НОМЕР_4 (т.1, а.с.226-229).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_12 від 25.10.2017 року, власником трактора колісного ЮМЗ-6АЛ, заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , є ОСОБА_3 . Трактор складений самостійно і первинно зареєстрований 25.06.2015 року (т.1, а.с.65).

Постановляючи оскаржуване судове рішення місцевий суд виходив із того, що усі три спірних об`єкти майна було придбано під час перебування ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у шлюбі між собою. Істотне покращення спірного будинку, у т.ч. щодо площі, матеріалу стін тощо відбулося під час перебування вказаних осіб у шлюбі.

При цьому, виділ у натурі частки ОСОБА_2 у спірному самочинно збудованому домоволодінні є неможливим, воно фактично знаходиться у володінні ОСОБА_1 , а тому наявні підстави для стягнення на користь ОСОБА_2 половини вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час самочинного будівництва "житлового" будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 206177,50 грн (412355,00 / 2) із залишенням його у власності ОСОБА_1 .

Окрім того, оскільки спірні об`єкти рухомого майна - автомобіль і трактор - були набуті у шлюбі та відчужені ОСОБА_1 своїй матері ОСОБА_3 без відома і згоди ОСОБА_2 , доказів, що отримані кошти були використані в інтересах сім`ї не надано, то, виходячи із рівності прав подружжя за законом, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості спірного автомобіля 72700,00 грн (145400,00 / 2) і 1/2 вартості спірного трактора 51650,00грн (103300,00 / 2).

Проте, такі висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно з частиною першою статті 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до змісту статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд першої інстанції , дійшов правильного висновку, що всі три спірні об`єкти, що є предметом поділу в межах розгляду даної справи, були придбані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період їх перебування у шлюбі, відтак, є їх спільною сумісною власністю як подружжя.

Цивільний Кодекс України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), має також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), проте прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 722/823/17-ц (провадження № 61-45361св18) та у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 569/8906/15-ц (провадження № 61-19331св19).

Так, матеріалами справи установлено, що, згідно даних Погосподарської книги станом на 01.01.2016 рік, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , збудований у 1927 році; має загальну площу 54кв.м (т.1, а.с.13-14). Окрім того, як убачається з відомостей з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №127257645 від 12.06.2018 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 , має загальну площу 36,5 кв.м., стіни глинобитні. Власником будинку є ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2003 року (т.1, а.с.95-96).

При цьому, згідно технічного паспорта на вказаний будинок станом на 25.10.2017 року, площа спірного будинку складає 94,90 кв.м.; рік побудови 2002; загальна інвентаризаційна вартість будинку і господарських будівель і споруд складає 412355,00 грн (т.1, а.с.22).

Як установлено матеріалами справи та не спростовано сторонами, з моменту придбання подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинку по АДРЕСА_1 , він зазнав значного переобладнання, його площа збільшилась майже в три рази - становила 36,5 кв.м. (на момент покупки), а станом на 25.10.2017 року - складає 94,90кв.м.

При цьому також установлено, що відповідні перебудови та добудови у передбаченому законом порядку не оформлені та не узаконені, відтак, станом на момент розгляду справи будинок по АДРЕСА_1 , має статус самочинного будівництва.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146.

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

З урахуванням наведеного вище, оскільки матеріалами справи достеменно установлено та не заперечується сторонами, що будинок по АДРЕСА_1 має статус самочинного будівництва, його поділ є неможливим.

Висновок місцевого суду про припинення права власності ОСОБА_2 у спільній сумісній власності вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час будівництва житлового будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідне право власності за жодним з подружжя у передбаченому законом порядку не зареєстровано.

Окрім того, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо реальної вартості саме будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час будівництва житлового будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою: АДРЕСА_1 , то підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частку відповідних вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, у розмірі 206177,50 грн., відсутні.

Висновок суду першої інстанції щодо визначення розміру компенсації в 206177,50грн, колегія суддів вважає помилковим, оскільки такий було встановлено згідно Технічного паспорта на вказаний будинок, станом на 25.10.2017 року, де вказана загальна інвентаризаційна вартість будинку і господарських будівель і споруд, що складає 412355,00грн, а не будівельних матеріалів.

Як установлено та не заперечується сторонами, суддею місцевого суду роз`яснювалося сторонам право на проведення, в межах розгляду даної справи, відповідної експертизи для з`ясування спірного питання - ціни предмета спору - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , проте, сторони таким правом у визначений законом строк не скористались. Заявлене в суді апеляційної інстанції відповідне клопотання ухвалою суду від 29.04.2021 року було відхилено, зокрема, з підстав його подачі з порушенням установленого процесуального порядку.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №73-18 від 10 липня 2018 року, зробленого судовим експертом Корягіним В.В., середня ринкова вартість автомобіля Ford Transit, 1995 року випуску, без огляду, згідно наданих документів, складає - 74290 грн. (т.1, а.с.24-28).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №72-18 від 10 липня 2018 року, зробленого судовим експертом Корягіним В.В., середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21213, 1996 року випуску, без огляду, згідно наданих документів, складає - 48820 грн. (т.1, а.с.29-33).

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст.65 СК України).

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №61-9018сво18.

Згідно Звіту про оцінку майна колісних транспортних засобів (OPEL Astra, ЮМЗ 6АЛ), що належать гр.. ОСОБА_13 , виходячи з отриманого результату ринкова вартість колісних транспортних засобів станом на 21.01.2020 року складає: - OPEL Astra ( НОМЕР_13 , 2007р.в.) - 145400,00грн, - ЮМЗ 6АЛ ( НОМЕР_5 , 2015р.в.) - 103300,00грн (т.2, а.с.36-52).

З урахуванням наведених вище норм права, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що, оскільки належними та допустимими доказами достовірно установлено, що спірні об`єкти рухомого майна -автомобіль і трактор - були набуті у шлюбі та відчужені ОСОБА_1 своїй матері ОСОБА_3 без відома і згоди ОСОБА_2 , доказів що отримані кошти були використані в інтересах сім`ї не надано, то, виходячи із рівності прав подружжя за законом, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості спірного автомобіля 72700,00грн (145400,00 / 2) і 1/2 вартості спірного трактора 51650,00грн (103300,00 / 2).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірне рухоме майно - автомобіль OPEL ASTRA 2007 року випуску та трактор ЮМЗ, були дійсно відчужені апелянтом, але кошти від продажу таких були використані в інтересах сім`ї - на оплату навчання сина, його проживання та харчування), колегія судів вважає неспроможними, оскільки відповідач не надав належних доказів на підтвердження вказаного.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною першою якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки даною постановою скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частку вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час будівництва житлового будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 206177,50грн та в частині припинення права власності ОСОБА_2 у спільній сумісній власності вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час будівництва житлового будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою АДРЕСА_1 , з дня отримання ОСОБА_2 компенсації її частки від ОСОБА_1 у розмірі 206177,50грн, то і додаткове рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 21 січня 2021 року підлягає скасуванню з новим перерозподілом судових витрат.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Згідно п.п.1.2 п.2 ч.4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, чинні на момент подачі позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено 704,80 грн. судового збору та 3000,00 грн за оплату послуг з надання правової допомоги, що належним чином підтверджено наступним: договором про надання професійної правничої допомоги, ордером серії ВІ №1015793 від 16.07.2020 року, опис послуг Адвокатського бюро "Руслана Павелко", меморіальними ордерами від 15.10.2020 року на суму 500,00грн, від 18.12.2020 року на суму 2000,00грн, від 27.07.2020 року на суму 500,00грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 8050,59 грн.

При цьому, загальна сума позовних вимог ОСОБА_2 (з урахуванням останніх уточнень) складає 330527,50грн.

Відтак, при подачі даного позову (з урахуванням останніх уточнень) оплаті підлягав судовий збір в загальній сумі 3305,28грн.

Так, даною постановою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено на 37,62% (72700,00+51650,00)*100/330527,50).

Відтак, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути суму понесених нею судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 1393,75 (704,80+3000)*37,62%) грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, оскільки наведеним вище установлено, що при подачі даного позову (з урахуванням останніх уточнень) оплаті підлягав судовий збір в загальній сумі 3305,28грн., то за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 мав сплатити кошти в сумі 4957,92 (3305,28грн*150%), а не визначені в ухвалі апеляційного суд про залишення апеляційної скарги без руху від 03.03.2021 року кошти в 8050,59 грн., які було розраховано виходячи з сум, визначених місцевим судом в додатковому рішенні Семенівського районного суду Полтавської області від 21 січня 2021 року, яке скасовано.

З урахуванням наведеного, кошти в сумі 3092,67грн є надмірно сплаченими та підлягають поверненню платнику ОСОБА_1 .

Окрім того, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки відмовлених позовних вимог, що становить 3092,75 (4957,92 *62,38%) грн.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частку вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час будівництва житлового будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 206177,50грн та в частині припинення право власності ОСОБА_2 у спільній сумісній власності вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час будівництва житлового будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою: АДРЕСА_1 , з дня отримання ОСОБА_2 компенсації її частки від ОСОБА_1 у розмірі 206177,50грн,- скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити.

В іншій частині рішення місцевого суду, - залишити без змін.

Додаткове рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 21 січня 2021 року, - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1393,75 (одну тисячу триста дев`яносто три гривні 75коп.) грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3092,75 (три тисячі дев`яносто дві гривні 75коп.) грн. судових витрат.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3092,67 (три тисячі дев`яносто дві гривні 67коп.) грн.., сплачений згідно квитанції №36 від 01.04.2021 року (а.с.35а).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 05.05.2021 року.