КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7318/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року місто Київ

справа № 754/3144/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючогосуддіБорисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання -Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року про задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Бабко В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Людмила Сергіївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просила:

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013 за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 травня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Криворучко В.П.;

витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 на її користь земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013 за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно із позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборони на вчинення будь-яких будівельно-ремонтних робіт на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013, за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи вказану заяву, позивач посилалася на те, що вона відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №048123, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 01 жовтня 2007 року №749/3583 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013 за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зазначала, що 27 серпня 2008 року, відбулась державна реєстрація вищезазначеної земельної ділянки ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА).

Вказувала, що 27 січня 2021 року нею було отримано акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, виготовлений за результатами виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до даного акту стала відома інформація, що власником вищезазначеної ділянки є ОСОБА_1 .

Посилалася на те, що нею не надавались будь-які документи до органів та осіб, уповноважених на проведення реєстраційних дій, також не було оформлено жодних договорів чи інших документів щодо проведення реєстраційних дій щодо земельної ділянки іншими особами.

Вказувала, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №242627598 від 02 лютого 2021 року та Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27 січня 2021 року, стало відомо, що право власності на її земельну ділянку станом на 12 червня 2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 червня 2020 року №1050, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мельник Л.C.

Зазначала, що вищезазначені особи, їй раніше не були відомі.

Посилалася на те, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Криворучко В.П. новим власником земельної ділянки став ОСОБА_3 .

Вказувала, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мельник Л.С. новим власником земельної ділянки стала ОСОБА_1 .

Посилалася на те, що ОСОБА_3 неправомірно без встановлених законом на те підстав здійснив реєстрацію права власності на земельну ділянку, внаслідок чого незаконно набув право власності на неї, та в свою чергу будучи недобросовісним набувачем відчужив її ОСОБА_1 .

Вказувала, що за підробленими документами, які ідентифікують її особу та внаслідок підробки її особистого підпису на правочині, а саме договору купівлі - продажу від 23 травня 2020 року, зазначена земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею на користь ОСОБА_3 , що в подальшому була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 12 червня 2020 року.

Зазначала, що у неї відсутня можливість отримати та надати суду документи на підставі яких було здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Посилалася на те, що враховуючи таку швидку зміну власників земельної ділянки, необхідно вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на таку земельну ділянку, тому що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки земельна ділянка може бути відчужена на користь третіх осіб, які не є учасниками цього судового розгляду.

Також вважає, що необхідно заборонити ОСОБА_3 здійснювати дії щодо проведення будь-яких будівельно-ремонтних робіт на спірній земельній ділянці, оскільки ймовірне проведення будівельних робіт може призвести до знищення майна, яке належить їй і може спричинити додаткові збитки.

Зазначала, що заявлені заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, оскільки предметом спору є захист її права власності на спірну земельну ділянку, а тому їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на її користь та порушить її право на судовий захист, а також гарантований законом доступ до правосуддя.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накладено арешт на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено вчинення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013, за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що як вбачається із заяви про забезпечення позову вона не містить доказів обставин того, що апелянт здійснює дії спрямовані на відчуження спірної земельної ділянки чи іншим способом намагається розпорядитись нею, зокрема, публікує оголошення про її продаж, підписав попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, подав повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, тощо.

Вказувала, що доводи заявника грунтуються виключно на припущеннях, а реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду матеріали справи не містять.

Зазначала, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено обставин того, що існує реальна можливість відчуження апелянтом спірної земельної ділянки на користь третіх осіб та/або проведення на ній будівельних робіт, що у свою чергу свідчить про необгрунтованість оскаржуваної ухвали та наявність підстав для її скасування.

Посилалась на те, що у спірній ухвалі суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, не навів жодної обставини та жодного доказу, на підставі яких винесено спірне судове рішення, а мотивувальна частина ухвали складається виключно з цитування норм гл. 10 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 та треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання, в якому останній просив відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки 16 травня 2021 року у нього виявлено ознаки вірусного захворювання, останній потрапив до групи ризику на інфікування COVID-19 та у зв`язку з чим перебуває в ізоляції до часу отримання негативних результатів тестування на COVID-19. Вказував, що він не може бути присутнім у призначеному судовому засіданні та піддавати ризику можливого зараження на COVID-19 людей навколо.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки доказів на підтвердження того, що представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звертався до медичної установи, останнім не надано.

А тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з даним позовом просила:

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013 за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 травня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Криворучко В.П.;

витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 на її користь земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013 за адресою: АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №048123, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 01 жовтня 2007 року №749/3583 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013 за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вказувала, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №242627598 від 02 лютого 2021 року та Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27 січня 2021 року, стало відомо, що право власності на її земельну ділянку станом на 12 червня 2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 червня 2020 року №1050, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мельник Л.C.

Зазначала, що за підробленими документами, які ідентифікують її особу та внаслідок підробки її особистого підпису на правочині, а саме договору купівлі - продажу від 23 травня 2020 року, спірна земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею на користь ОСОБА_3 , що в подальшому була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 12 червня 2020 року.

З огляду на те, що між сторонами виник спір щодо незаконного вибуття з власності ОСОБА_2 спірного майна - земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013 за адресою: АДРЕСА_1 та позивачем одночасно заявлено вимогу і майнового характеру - про витребування із незаконного володіння на її користь від ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно.

На час розгляду справи існує достатньо обґрунтоване припущення, що ОСОБА_1 , як новий власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Матеріали справи підтверджують існування між сторонами спору, а реєстрація за відповідачем ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку свідчить про існування у останньої, як в одноособового власника, можливості вільно, на власний розсуд розпорядитись вищевказаним майном.

Накладення арешту на нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитисяним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку є законним та обґрунтованим.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову позивач вказувала на те, що ймовірне проведення відповідачами будівельних робіт на спірній земельній ділянці може призвести до знищення майна, яке належить їй і може спричинити додаткові збитки. А тому, просила забезпечити позов шляхом заборони на вчинення будь-яких будівельно-ремонтних робіт на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013, за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно забезпечив позов у спосіб, визначений у заяві позивача шляхом заборони вчинення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0013, за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення позову не містить доказів того, що апелянт здійснює дії спрямовані на відчуження спірної земельної ділянки чи іншим способом намагається розпорядитись нею, зокрема, публікує оголошення про її продаж, підписав попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, подав повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються обставинами справи, з яких вбачається, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна.

При цьому, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не достатньо мотивував ухвалу не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборону вчиняти будь-які будівельні роботи на ній.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: