Справа № 152/1407/20
Провадження № 22-ц/801/934/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мельник А. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 рокуСправа № 152/1407/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Копаничук С.Г.,

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Мельника А. Г., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В с т а н о в и в :

В квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вказало, що 14.11.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно умов якого останній відкрив банківський рахунок і отримав кредитну картку із встановленим розміром кредитного ліміту у розмірі 100 000 грн. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають укладений між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28.10.2020 року склала 39 327,77 грн., з яких: 19 280,15 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 12812,47 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5373,93 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1861,22 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Шаргородського районного суду від 16 лютого 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 32 092,62 грн. та 1 723,64 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині вимог щодо стягнення заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення, яким вимоги в цій частині задовольнити, а в решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Зазначило, що суд першої інстанції не звернув уваги на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Platinum», що підписана відповідачем та містить у собі базову відсоткову ставку за користування кредитом, розмір та порядок нарахування штрафів та пені. Крім цього, суд застосувавши правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не звернув увагу на особливості обставин у цій справі, та не проаналізував правові позиції Верховного Суду викладені в постановах по справі № 375/250/18 від 23 грудня 2019 року, по справі № 356/1635/16-ц від 10 квітня 2019 року та інші і дійшов невірного висновку про відмову у стягненні відсотків за користування кредитом, що зазначені у паспорті споживчого кредитування і тарифах банку (а.с.153).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, 14.11.2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, у якій зазначено, що він, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодився укласти договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді.

На підтвердження позовних вимог банк надав суду розрахунок заборгованості за період користування карткою, копію анкети-заяви, копію витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з умов та правил надання банківських послуг.

Відмітки про те, який вид послуги ,зокрема, вид кредитування обрав відповідач підписана ним анкета-заява, не містить. Також відсутні дані про строк дії виданої йому картки .

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача станом на 28.10.2020 року складала 39 327,77 грн., з яких: 19 280,15 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 12812,47 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5373,93 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1861,22 грн. заборгованість за нарахованими відсотками.

Задовольняючи позов у частині стягнення тіла кредиту суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, розрахунок банку про наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту останній не спростував, а укладений між сторонами кредитний договір від 14.11.2019 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), у зв`язку з чим кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а відтак наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32 092,62 грн.

Відмовляючи в стягненні заборгованості за простроченими та за нарахованими відсотками, суд виходив з того, що надані позивачем докази не підтверджують узгодження з відповідачем конкретних умов кредитування, зокрема, в підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків за користування кредитними коштами та їх розмір.

Колегія суддів вважає ,що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст. 89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач усвідомлював та погодився з Умовами, Тарифами та Правилами надання банківських послуг, а процентна ставка кредиту була узгоджена між сторонами, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Обов`язок подання доказів визначено ст.83 ЦПК України, відповідно до частини першої вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви до суду.

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Ненадання позивачем до суду, крім Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку будь - яких інших документів, на яких би містилися підписи відповідача, позбавляє суд можливості встановити на яких умовах взагалі мало відбуватись кредитування відповідача, зокрема, у якому розмірі підлягали сплаті відсотки .

Надані позивачем в підтвердження цих обставин розрахунок заборгованості, тарифи Банку, умови та правила надання банківських послуг, виготовлені і засвідчені самостійно позивачем, не містять підпису відповідача , ,відтак, доказів про погодження з ними відповідача не надано, як і не надано доказів автентичності умов та правила надання банківських послуг, на які поширюються вимоги, щодо електронного документа. Не доведено, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати зазначених позивачем відсотків та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Така ж правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17/14-131цс19.

Крім цього, доведеність суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача. Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків позивачем тощо, строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, якщо такі проводились, отож такий розрахунок не може слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача до відповідачів.

АТ КБ «Приватбанк», як позивач, був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні у нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог. Разом з тим, позивач не довів, що саме ці Умови усвідомлював та погодив відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати відсотків у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що крім анкети-заяви, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено розмір процентної ставки 43,2% річних та розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% річних, теж не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у зв`язку з тим, що у доданій позивачем до позовної заяви довідці про основні умови кредитування (паспорті споживчого кредиту) зазначено інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування та реальної процентної ставки за різними видами кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Картка Platinum», «Картка MC World Black Edition», «Картка Visa Signature», «Картка MC WorldElite», «Картка Visa Infinite». Проте матеріали справи, в тому числі анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписана сторонами 14 листопада 2019 року, не містить інформації про те, які саме умови кредитування обрано відповідачем та який вид картки видано відповідачу ОСОБА_1 .

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані банком витяг з Тарифів і витяг із Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Безпідставними також є посилання апеляційної скарги на правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду №356/1635/16-ц від 10.04.2019 року, оскільки у справі, яка переглядається, суд не дійшов висновку про неукладеність між сторонами кредитного договору, а навпаки, виходив з факту його укладеності, але відсутності домовленості між сторонами щодо окремих його умов, зокрема, розміру відсотків.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. В даному випадку такою є правова позиція Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17.

Інші доводи апеляційної скарги також незаконність рішення суду в оскаржуваній частині не спростовують, а тому не можуть бути підставою для його скасування .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

За правилами ст.141 ЦПК України сплачений заявником апеляційної скарги судовий збір за її подання слід залишити за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

Судді: В. В. Оніщук

С. К. Медвецький