ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 621/3541/20

провадження № 22-ц/818/1727/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року, ухвалену у складі судді Бібік О.В., -

установив:

24.12 2020 позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0106 га по АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачем право власності на 1/3 частину домоволодіння та 1/3 частину земельної ділянки 0,0106 га по АДРЕСА_1 .

Разом з тим 24.12.20 вона подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, кадастровий номер 0:02:004:0227, площею 0,0106 га, заборонити відчужувати та передавати в оренду іншим особам вказане домоволодіння та земельну ділянку.

Заяву мотивовано тим, що 12.09.2007, в період перебування в шлюбі з відповідачем, ними за спільні кошти було придбано домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці 0,0106 га, де вона зареєстрована, тоді як відповідач зареєстрований за іншою адресою. Враховуючи, що між нею та відповідачем виник спір про право, вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів у подальшому ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що зупинення стягнення на підставі постанови від 10.02.2020 про арешт майна боржника приватного виконавця ВОХО Близнюкова Ю.В. є фактичним вирішенням питання по суті та забезпечення позову фактично приведе до невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Також позивачем не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову та не надано доказів того, що дії відповідача якимось чином будуть спрямовані на приховання, відчуження або знищення майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що накладення арешту на майно за виконавчим листом приватного виконавця, не позбавляє її прав на забезпечення її позову. Крім того вона вважає, що майно може бути реалізоване, оскільки саме за виконавчим листом про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 27.04.2019 відкрито виконавче провадження та накладений арешт майна боржника, приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. Також вона зазначає що іншого нерухомого майна не має. Вважає підтвердженим і доведеним, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду й до порушення прав позивача.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши виділений матеріал із цивільної справи № 635/2275/20 та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У частині другій статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, що 03.08.2007 ОСОБА_1 та відповідач зареєстрували шлюб( а.с. 8)

Згідно договору купівлі- продажу від 29.09.2007 відповідач отримав у власність житловий будинок з надвірними будівлями заг. площею 379, 50 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці міської ради (а.с. 9-10).

Заочним рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.12.2019 р. з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 27.04.2019 в розмірі 78 669 грн. 83 коп. ( а.с. 19-21).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2020 , відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 641/8963/19, виданого 23.01.2020 Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики від 27.04.2019 в розмірі 75 201 грн. 43 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2 700, 00 коп., а всього підлягає стягненню 78 669 грн. 83 коп. ( а.с. 48).

Постановою про арешт майна від 10.02.2020 р., на виконання вищезазначеного рішення, приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , окрім переліка майна на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами ( а.с. 22).

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що враховуючи характер спірних правовідносин, постанову про відкриття провадження від 10.02.2020 за вищезазначеним виконавчим листом № 641/8963/19 та постанову про арешт від 10.02.2020, існує вірогідність того, що не вжиття заходів забезпечення позову може перешкодити виконанню судового рішення.

Крім того судова колегія вважає, що невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду про те, що забезпечення позову фактично призведе до невиконання рішення суду, що набрало законної сили, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів, щодо звернення виконавцем стягнення на майно відповідача, його вилучення та реалізації, таким чином суд не перешкоджає виконанню рішення суду, що набрало законної чинності.

Також, відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи.

Колегія суддів відзначає, що ухвала суду про накладення арешту на майно відповідача виконується приватним виконавцем в порядку, визначеному у ст. 56 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження».

Стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою регулюються питання застосування арешту, має назву «Арешт і вилучення майна (коштів) боржника». Аналіз змісту вказаної статті дає підстави стверджувати, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. При цьому арешт може стосуватися як заборони розпоряджатися майном, так й заборони користуватися ним.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» розмежовує такі процесуальні дії, як накладення арешту на майно і оголошення заборони на його відчуження, а також проведення опису і арешту майна.

При застосуванні такого виду (способу) забезпечення позову, як накладення арешту на майно (п. 1 частини першої ст. 150 ЦПК України) потрібно конкретизувати його дію: опис, вилучення і передача на зберігання іншій особі або заборона на відчуження.

Згідно з ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У зв`язку з вищевикладеним, судова колегія, вважає заяву позивача доказаною та обґрунтованою в частині забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями заг. площею 379, 50 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Судова колегія не погоджується з доводами апелянта, щодо накладення арешту на земельну ділянку на якій розташований житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , оскільки вищезазначена земельна ділянка належить міській раді. Доказів та документів підтверджуючих її приватизацію суду не надано.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати з ухваленням у справі нової постанови про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року змінити.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження житлового будинку з надвірними будівлями заг. площею 379, 50 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 квітня 2021 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук