Справа № 144/149/20
Провадження № 2/144/228/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2021 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Германа О.С.,

секретаря Пігулі А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 ,

під час відкритого судового засідання в залі суду в смт. Теплик у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Теплицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , Теплицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно, в позовній заяві вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , тітка чоловіка позивача, яка була зареєстрована та проживала на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , на час смерті ОСОБА_6 , позивач проживала разом з нею. 12.06.2000 ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_5 , секретарем виконавчого комітету Маломочульської сільської ради Теплицького району, зареєстрований в реєстрі за № 100, за яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: Все майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те що, мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_1 . У 2000 році ОСОБА_6 повідомила позивача про складання заповіту, але примірник заповіту зберігався у неї і де він зник після сметі заповідача ОСОБА_1 , невідомо, оскільки після смерті ОСОБА_6 в Маломочульській сільській раді зазначили, що заповіт відсутній, у зв`язку з чим позивач не зверталась за оформленням спадщини. ОСОБА_1 вказує, що за свої особисті кошти здійснила поховання ОСОБА_6 та прийняла до свого володіння та управління житловий будинок, присадибну земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 та речі домашнього вжитку. В грудні 2018 року позивачу зі слів однесельчан стало відомо про те що спадщину після смерті ОСОБА_6 в 2016 році оформив відповідач ОСОБА_3 , у відповідності до заповіту складеному у 1996, тобто до попереднього заповіту, оскільки новий заповіт було складено 12.06.2000. Так як позивачу достовірно відомо, зі слів померлої ОСОБА_6 , що жодного заповіту, окрім заповіту на її ім`я, вона не складала та із ОСОБА_3 вона знайома не була, тому позивач звернулась до Телицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про можливу підробку заповіту, по даному факту до ЄДРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України. Під час досудового розслідування було проведено судово-технічну експертизу документів, за якою встановлено що зображення відбитків печатки на заповіті від 01.03.1996 складеному на ім`я ОСОБА_3 нібито від імені ОСОБА_6 нанесені за допомогою друкуючого пристрою з струменевим способом формування зоброження, зазначене вказує на підробку заповіту. Державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В., було заведено спадкову справу № 326/2016 по якій 28.10.2016 видано на ім`я ОСОБА_3 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.10.2016 на право на земельну частку(пай) площею 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі, розташованої на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, по колишньому КСП Мишарівьке згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0170971, виданого Теплицькою районною державною адміністрацією Вінницької області 08.04.1997 за № 92, зареєстрованого в Книзі реєстрів сертифікатів на право наземельну частку(пай) 19.05.1997 з № 158. Таким чином на підставі заповіту від 01.03.1996 було оформлено право на спадкове майно, при тому що існував заповіт від 12.06.2000, складений ОСОБА_6 . На підставі викладеного позивач зазначає що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.10.2016 - є недійсним, і тому ОСОБА_1 , як спадкоємець померлої ОСОБА_6 за заповітом від 12.06.2000 просить встановити факт прийняття спадщини, визнати свідоцтво на спадщину за заповітом недійсним, скасувати державну реєстрації права власності на нерухоме майно та визнати за нею права власності на спадкове майно.

Відповідач ОСОБА_3 скористався свої правом та подав до суду відзив, відповідно до якого просить в задоволені позовних вимог ОСОБА_7 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно відмовити в повному обсязі, зважаючи на ті обставини, що: ОСОБА_1 спадщину від ОСОБА_6 не прийняла в розумінні ст. 549 ЦК УРСР; позивачем пропущено строк приийняття спадщини за заповітом; порушено строки зверненя до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкритя спадщини; пропущено строк звернення до суду з позовом про визання свідоцтва на право на спадщину виданого на ім`я відповідача недійсним та поновлення строку на прийняття спадщини від ОСОБА_6 ; відсутні докази про недійсність оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину; заповіт від 12.06.2000 року є неналежним доказом у зв`язку з його нікчемністю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснила що проживала з померлою ОСОБА_6 в одному будинку, в 2000 році остання повідомила що залишила заповіт відповідно до якого розпорядилась, все своє майно залишити їй. Спадщину не оформляла тому що немала коштів.

Представника позивача ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила що факт прийняття спадщини позивача підтверджується тим, що ОСОБА_1 , фактично проживала разом з ОСОБА_6 при житті останньої та після її смерті, вказала що ОСОБА_1 раніше не могла звернутися із заявою про прийняття спадщини, оскільки немала матеріальної можливості. Позивачу стало відомо про те що ОСОБА_3 прийняв спадщину за заповітом від ОСОБА_6 у грудні 2018 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, підтримав позицію відповідача викладену у відзиві поданому до суду, висновок експертизи вважає нікчемним доказом по справі та вказує на той факт, що позивачем пропущено строк прийняття спадщини та звернення до суду.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є секретарем сільської ради, заповіт на ОСОБА_3 від ОСОБА_8 не було в підшивці заповітів по Маломочульській сільській раді Теплицького району, тому його взагалі не існувало.

Представник третьої особи, Теплицької селищної ради в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що була сусідкою померлої ОСОБА_6 , яка проживала одна та звернулась до неї з проханням щоб вона її доглядала, на що її чоловік запропонував ОСОБА_1 доглядати ОСОБА_6 ОСОБА_1 погодилась та доглядала за померлою ОСОБА_6 з 2000 року. Підтвердила факт, що заповіт складався на ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що працювала поштаркою в с. Мишарівка з 1972 по 2005 рік, з весни і по літо 2000 року ОСОБА_1 проживала з померлою ОСОБА_6 , доглядала за будинком, оплачувала за електроенергію.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що працював сільським головою Маломочульської сільської ради Теплицького району з 2006 по 2015 рік, вказав, що ОСОБА_3 не видавав довідки про те що він проживав разом з ОСОБА_6 на час її смерті. ОСОБА_5 працювала секретарем сільської ради з 1994 року та можливо пропустила внести в реєстр заповіт на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому позивач, має право, гарантоване Конституцією України та іншими нормативними актами,на звернення до суду із відповідною позовною заявою за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав та законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мишарівка Теплицького району Вінницької області, померла ОСОБА_6 . Згідно довідки виданої виконкомом Маломочульської сільської ради Теплицького району № 18 від 09.01.2020 ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки № 19 від 09.01.2020 виданої виконкомом Маломочульської сільської ради Теплицького району, ОСОБА_1 , проживала в АДРЕСА_1 . Довідка видана виконкомом Маломочульської сільської ради за № 26 від 09.01.2020 вказує, що після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина була фактично прийнята позивачем в шестимісячний термін шляхом прийняття до володіння і користування житловим будинком, присадибною ділянкою, предметами домашнього вжитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до дублікату заповіту від 12.06.2000, посвідченому секретарем виконавчого комітету Маломочульської сільської ради Теплицького району, Левадською Т.В., зареєстрованому в реєстрі № 100, ОСОБА_6 розпорядилась, що на випадок її смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідає, позивачу ОСОБА_1

ОСОБА_3 звернувся 27 жовтня 2016 року до державного нотаріуса Теплицької державної нотаріальної контори Лужанської Т.В. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з права на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мишарівське», належного спадкодавцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай), а також ОСОБА_3 надав заповіт від 01.03.1996 зареєстрованого в реєстрі № 7, відповідно до якого ОСОБА_6 , проживаюча в с. Мала Мочулка Теплицького району Вінницької області заповідає ОСОБА_3 все своє майно і все те, що належить їй за законом.

У результаті дій ОСОБА_3 , 28.10.2016 державним нотаріусом Теплицького державної нотаріальної контори Лужанською Т.В., видано останньому свідоцтво про право на спадщину за заповітом(спадкова справа 326/2016), відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із права на земельну частку(пай) площею 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі, розташованої на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, по колишньому КСП «Мишарівське», належного спадкодавцю згідно сертифікату на право на земельну частку(пай).

Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено судову технічну експертизу документів від 21.08.2019 № 257 та встановлено, що зображення відбитку печатки «Україна * Вінницька область Маломочульська сільська рада народних депутатів * Теплицького району Вінницької області» у заповіті від 01.03.1996 спадкової справи № 326/2016 нанесенні за допомогою друкуючого пристрою з струменевим способом формування зображень.

Отже відповідачу ОСОБА_3 , земельна ділянка у власність площею 2,94 умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі на території Маломочульської сільської ради, у встановленому законом порядком не передавалась, оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за номером 1969 та видане 28.10.2016 державним нотаріусом Теплицького державної нотаріальної контори Лужанською Т.В. видане на підставі підробленого заповіту.

Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що права позивача порушені, тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Теплицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно - необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Згідно ст. 1301 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України РСР, у разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК України РСР.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювався строк для прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 що і є часом відкриття спадщини, отже з цього часу почався шестимісячний строк на прийняття спадщини, який закінчився до вступу нового ЦК України в дію з 01.01.2004, тому щодо правовідносин успадкування земельної частки паю, яка належала померлій ОСОБА_6 , повинні бути застосовані норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за № 1969 (спадкова справа 326/2016), відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із права на земельну частку(пай) площею 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі, розташована на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, по колишньому КСП «Мишарівське», належного спадкодавцю ОСОБА_6 , видане 28.10.2016 державним нотаріусом Теплицького державної нотаріальної контори на підставі підробленого заповіту, тобто видане особі, яка не має права на спадкування, тому суд вважає, що воно має бути визнане недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно ст. 18 вказаного Закону - за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є визнанням з боку держави публічно - правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта.

Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту(у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Згідно ст. 26 вказаного Закону - записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" - на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Таким чином, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав є наявність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. В протилежному випадку дії нотаріуса можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку.

Крім того, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися виключно у випадках, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, та за умови відмови нотаріусом у вчиненні відповідної нотаріальної дії, а саме у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт прийняття спадщини позивачем, свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване реєстрі за № 1969 (спадкова справа 326/2016), видане на підставі підробленого заповіту, має бути визнане недійсним, тому і вимога про скасування запису у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку № 7742631 від 30.11.2016, є похідною, отже даний запис має бути скасовано.

Щодо позовних вимог позивача, ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування за заповітом від 12.06.2000 посвідченим ОСОБА_5 , секретарем виконавчого комітету Маломочульської сільської ради Теплицького району, зареєстрованого в реєстрі № 100, право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , а саме на земельну ділянку площею 4.3954 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, необхідно відмовити зважаючи на ті обставини, що нотаріусом не виносилась постанова про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мишарівка Теплицького району Вінницької області, фактично прийняла спадщину.

Визнати, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 28.10.2016(зареєстровано в реєстрі № 1969) державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В. на право на земельну частку(пай) площею 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі, розташованої на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, по колишньому КСП «Мишарівське», згідно сертифікату на право на земельну частку(пай) серія ВН № 0170871, виданого Теплицькою районною державною адміністрацією Вінницької області 08.07.1997 на підставі рішення Теплицької РДА Вінницької області 08.04.1997 за № 92, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часку(пай) 19.05.1997 за № 158, видане на ім`я ОСОБА_3 недійсним.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0174 площею 4,3954 га, про що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис № 17742631 від 30.11.2016, припинивши за ОСОБА_3 право власності на зазначену земельну ділянку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору, в сумі 1261(одна тисяча двісті шістдесят одна)грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 11.05.2021.

Суддя