Справа №: 272/41/21
Провадження № 2/272/150/21
Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Карповця В.В.,
за участі секретаря судового засідання - Бондаренко Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд, -
Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 04.10.2013 відповідач по справі ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8545,62 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості разом з умовами та правилами, тарифами, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Представник позивача Дашко В.М. в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання в якому розгляд справи просить провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст.128 - 131 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву, не подавав.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 08 лютого 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем по справі ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12). В подальшому, а саме 04 жовтня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем по справі ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до положень якої ОСОБА_1 отримав терміновий кредит в розмірі 8545,64 грн. у вигляді встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі потреби, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % на місяць, строком на 24 місяці, тобто до 31.10.2015 (а.с.13). Положеннями вищевказаної Генеральної угоди встановлено, що погашення заборгованості здійснюється починаючи з "1" по "25" число кожного місяця, та відповідач ОСОБА_1 мав надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 427,62 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка включає в себе заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами (а.с.13). Згідно п.2.2. Генеральної угоди від 04.10.2013 вбачається, що при порушенні строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, по зобов`язанням, cтрок яких не настав, сторонами по справі було погоджено, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення правопорушення, та при наявності заборгованості починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, і займач сплачує банку штраф у розмірі 1418,12 грн. (а.с.13). Датою остаточного погашення ОСОБА_1 заборгованості встановлено 31.10.2015.
Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Враховуючи те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, та взявши до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому позов в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту, позивач просить також стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками та пенею.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В ході розгляду справи судом встановлено, що в підписаній відповідачем ОСОБА_1 . Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 04 жовтня 2013 року розмір пені не вказаний, при цьому, положення Генеральної угоди в частині пені відсилають до витягу з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору.
Разом з тим, позивачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що вказаний ним в позовній заяві витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку дійсно застосовувався до правовідносин які виникли між сторонами по справі при підписанні заяви від 08 лютого 2008 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також до правовідносин між сторонами при підписанні Генеральної угоди від 04 жовтня 2013 року. Крім того, позивачем також не надано належних доказів на підтвердження того, що вказаний вище витяг на момент підписання ОСОБА_1 заяви від 08.02.2008 та Генеральної угоди взагалі містив умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені), і саме у зазначеному позивачем розмірі та порядку нарахування.
Роздруківка із сайту ПриватБанк не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 1.1.7.31 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, оскільки такі документи не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
З урахуванням вказаних обставин, та у зв`язку з відсутністю підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та комісії, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг ПриватБанку, та відповідно тарифи, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь - яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - Генеральній угоді позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
У даному випадку, між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, виникли договірні правовідносини (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 постановленій по справі №342/180/17.
Відповідно до вказаної постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Викладене свідчить про те, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Разом з тим, у постанові від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду України зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як вбачається з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 04.10.2013 ПриватБанк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 8545,64 грн., на строк 24 місяці, з 04.10.2013 по 31.10.2015. Таким чином, строк дії Генеральної угоди закінчився 31 жовтня 2015 року, та саме до вказаного часу відповідач по справі ОСОБА_1 мав, зокрема, повернути позивачу кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Крім того, виходячи з умов вищевказаної Генеральної угоди від 04.10.2013 слід дійти висновку, що даною угодою визначено строк кредитування до 31.10.2015 (кінцева дата погашення заборгованості).
Так, зі спливом визначеного строку кредитування 31 жовтня 2015 року у ПриватБанка припинилося право нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитними коштами. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 04 жовтня 2013 року відсотки за користування кредитом нараховувалися ОСОБА_1 в період з 04 жовтня 2013 року по 11 листопада 2020 року, тобто і після закінчення строку дії кредитного договору від 04 жовтня 2013 року, а саме після 31 жовтня 2015 року, що суперечить вимогам чинного законодавства.
З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що станом на 31.10.2015 загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 по відсотках (стовпчик №12) становив 1234,41 грн. (а.с.7).
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" не правомірно продовжував здійснювати нарахування ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за межами строку дії договору, а саме після 31.10.2015, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитом, а тому в цій частині слід відмовити.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 04.10.2013 в загальному розмірі 5700,47 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4466,06 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом (за період з 04.10.2013 по 31.10.2015) в розмірі 1234,41 грн. В іншій частині позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.4, 76 - 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд Житомирської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Андрушівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя:В. В. Карповець