Провадження № 2/156/24/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Федечко М. О.,

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іваничі за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 161/17576/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» в особі Західно-Української обласної дирекції про відшкодування витрат на відновлювальний ремонт та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» в особі Західно-Української обласної дирекції про відшкодування витрат на відновлювальний ремонт та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 грудня 2015 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «CHERY», моделі «EASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кобзаря у м. Нововолинську, виїхавши на перехрестя вул. Миру та вул. Кобзаря в м. Нововолинську, не дотримався вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не надав перевагу в русі автобусу марки «І-VAN», що рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення з вищевказаним транспортним засобом належним їй на праві приватної власності. Порушення відповідачем Правил дорожнього руху знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою і її наслідками. Слідчим відділенням прокуратури Волинської області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001060 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Крім того, протокол за ознаками вчинення відповідачем правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП направлявся до Нововолинського міського суду на розгляд. Вказує, що автобус марки «І-VAN» в результаті ДТП зазнав механічних пошкоджень і вона, як власник транспортного засобу, понесла витрати по здійсненню відновлювального ремонту, який проводився ФОП ОСОБА_4 . Вона зверталася до ПрАТ «СК «Уніка», яке є страховиком цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 згідно поліса ОСЦПВ № АЕ/4128805 про здійснення страхової виплати. 08 січня 2019 року листом № 179 ПрАТ «СК Уніка» повідомлено про відсутність підстав для здійснення виплати страхового відшкодування по вказаному випадку, оскільки не встановлено вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди транспортному засобу позивача. Вважає, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 їй було завдано майнову шкоду, яка склала 65 360 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. На підставі викладеного просить, стягнути з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_1 65360 грн. витрат на відновлювальний ремонт та стягнути з ОСОБА_1 на її користь 200 000 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди.

На підставі ухвали Нововолинського міського суду від 11 лютого 2020 року, справу передано для розгляду до Іваничівського районного суду Волинської області.

Попереднім складом суду, 11 березня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

26 березня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому він зазначив, що 10 вересня 2019 року апеляційним судом Волинської області прийнято постанову за результатами перегляду рішення Нововолинського міського суду від 02 липня 2019 року в справі № 165/439/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка набрала законну силу і є чинною. Встановлено, що протокол про порушення ОСОБА_1 ПДР України компетентними органами не складався, а відповідно судами не вирішувалось питання про притягнення його до адміністративної відповідальності. Таким чином, спростовуються твердження позивача викладені у позовній заяві щодо його винуватості в ДТП, яка мала місце 19 грудня 2015 року. Страховиком ПАТ «Страхова компанія Уніка» відмовлено у виплаті страхового відшкодування із підстав недоведеності його цивільно-правової відповідальності згідно п. 32.1 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із зазначенням можливості перегляду прийнятого страховою компанією рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування. Твердження позивача ОСОБА_3 щодо порушення її прав і законних інтересів відповідачами, зокрема невиплати страхового відшкодування для відновлювального ремонту транспортного засобу, не компенсацією позивачу вже понесених витрат на ремонт, жодним чином не ґрунтуються на законі та не підтверджуються матеріалами доданими до позовної заяви. Акт здачі - прийняття ремонтних робіт (наданих послуг) та довідка про їх оплату (товарний чек) не є належними та допустимими доказами, оскільки невідомо про необхідність проведення зазначених робіт для усунення саме тих пошкоджень, які зазнав автомобіль позивача в результаті ДТП, нічим не підтверджена правильність наведених в актах сум та не оцінена їх відповідність вищенаведеним вимогам законодавства щодо визначення розміру відшкодування. За відсутності вини та відсутності належних доказів на підтвердження порушення прав та інтересів позивача не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з нього моральної шкоди, розмір якої є взагалі необґрунтованим. На підставі викладеного, просить в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.96-1001).

17 квітня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ПАТ «Страхова компанія Уніка» із зазначенням у ньому заперечень на позов, із зазначенням, що 30 квітня 2015 року між ПрАТ СК »Уніка» та ОСОБА_5 укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4128805. Предметом страхування за полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «CHERY» НОМЕР_1 . Ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза 500 грн. 23 грудня 2015 року до страховика звернулась ОСОБА_3 із повідомленням щодо ДТП, яка сталася 19 грудня 2015 року за участю транспортного засобу «I-VAN» д.р.н НОМЕР_2 та за участю забезпеченого транспортного засобу «CHERY» НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності регулюються ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вина ОСОБА_1 , яка є однією з обов`язкових ознак адміністративного правопорушення не встановлена жодним документом у порядку кримінального або адміністративного судочинства. Таким чином, цивільно-правова відповідальність страхувальника ОСОБА_1 не настала, тому у ПрАТ СК Уніка» відсутні правові підстави для визнання даної події страховим випадком, та відповідно для виплати страхового відшкодування позивачу. Крім того, відшкодування моральної шкоди страховою компанією позивачу в даному випадку не передбачено спеціальним Законом. На підставі викладеного, в задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с.112-115).

06 серпня 2020 року суддею ОСОБА_6 вказану справу прийнято до свого провадження.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак від останнього надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в задоволенні позову просять відмовити, оскільки позивачу майнової та моральної шкоди завдано не було.

Позивач та представник позивача ствердили, що у матеріалах цивільної справи немає жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме позивач - фізична особа -підприємець ОСОБА_3 є власником транспортного засобу, як стверджує у позові, який пошкоджено під час дорожньо-транспортної пригоди, а саме автобуса марки «I-VAN» д.р.н НОМЕР_2 . Не надано також будь-яких інших документів, що підтверджують, що такий транспортний засіб перебував у її користуванні на будь-якій іншій правовій підставі. Крім цього вважають, що позовні вимоги спрямовані до неналежного відповідача, оскільки автобус на час ДТП знаходився в оренді у підприємства «Сам Моторс», яке і є належним відповідачем у справі про відшкодування збитків та моральної шкоди. Постановою слідчого прокуратури Волинської області від 25 березня 2016 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Позивачем не враховано постанови Волинського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, яким відмовлено позивачу ОСОБА_7 у позові до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди. Що стосується вартості відновлювального ремонту, то представник відповідача зазначив, що ОСОБА_3 оплатила готівкою відновлювальний ремонт підприємцю ОСОБА_4 в сумі 65360 грн. при цьому, фінансового документа про розрахункові операції не додано., а товарний чек не є документом, що підтверджує оплату за проведений ремонт. Позивачем не надано акту огляду автомобіля (дефектної відомості) з якого вбачалося, які пошкодження виявлені у автобуса внаслідок ДТП, які роботи проведені по відновлювальному ремонту, скільки годин затрачено на ремонт і калькуляцію вартості робіт та деталей. Розмір заподіяних збитків вже був визначений висновком спеціаліста товарознавця на вимогу страхової організації і становить 24796,82 грн. Ліміт страхової відповідальності повністю покриває витрати на відшкодування збитків, а тому позовні вимоги можуть бути задоволені за рахунок страхової виплати. Вважають, що у зв`язку з орендою автобуса збитки повинен відшкодовувати орендар - підприємство «Сам Моторс». Також вважає, що до задоволення не підлягає позовна вимога про відшкодування моральної шкоди. Вважають, що транспортний засіб - автобус позивачем ОСОБА_3 використовувався у підприємницькій діяльності підприємства «Сам Моторс», що вказує на отримання позивачем коштів від підприємницької діяльності за оренду автобуса. Позивачем не вмотивовано розмір моральної шкоди та не надано документів, які б підтверджували захворювання або погіршення стану здоров`я через пошкодження автомобіля і придбання ліків на відновлення здоров`я.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Уніка» в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просить розгляд справи проводити без їхнього представника.

Заслухавши вступне слово відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В судовому засіданні, в ході розгляду цивільної справи судом встановлено, що 19.12.2015 року у м.Нововолинськ на перехресті вулиць Миру та Кобзаря мала місце дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «CHERY», моделі «EASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автобуса марки «І-VAN» р.н. НОМЕР_2 , який як стверджує у позовній заяві позивачка фізична-особа - підприємець ОСОБА_3 належить їй. У зв`язку з тим, що під час дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено належний їй транспортний засіб - автобус марки «І-VAN» р.н. НОМЕР_2 вона звернулась до суду з позовом на підставі вимог ст.386, 1166, 1188, 1187 ЦК України.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано суду наступні докази: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.12.2015 року, акт №ВР-571 здачі-прийняття ремонтних робіт, товарний чек від 23.08.2016 року, повідомлення ПрАТ «СК «Уніка», протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 19.12.2015 року, висновок №8480 судової транспортно-трасологічної експертизи від 16.03.2016 року, протокол допиту свідка ОСОБА_1 від 02.02.2016 року, свідка ОСОБА_9 від 03.03.2016 року, ОСОБА_10 від 03.03.2016 року, постанову про закриття кримінального провадження від 25.03.2016 року.

Представником відповідача ПрАТ «СК Уніка» до відзиву на позов долучено наступні докази: поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «CHERY», моделі «EASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , довідку про дорожньо-транспортну пригоду, заяви позивача ОСОБА_3 адресовані ПрАТ «СК «Уніка» про виплату матеріального збитку у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дорожньо-транспортну пригоду, повідомлення водія ОСОБА_8 про дорожньо-транспортну пригоду, пояснення ОСОБА_8 , постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 23.03.2016 року, постанову про закриття кримінального провадження від 25.03.2016 року, пояснення ОСОБА_1 .

Представником відповідача в заперечення позовних вимог надано суду копію тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_3 на транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_2 , який виданий 29.09.2009 року приватному підприємству «Сам Моторс», термін дії тимчасового реєстраційного талону встановлено по 31.10.2015 року. Згідно відповіді територіального сервісного центру МВС №0744 підставою для видачі вище вказаного талону став договір оренди транспортного засобу №5 від 01.09.2009 року. Також надано суду висновок про вартість матеріального збитку та звіт про оцінку транспортного засобу від 16.09.2016 року.

Представник відповідача в судовому засіданні однією з підстав для відмови у позові вказав про те, що в матеріалах цивільної справи, що перебуває на розгляді відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують, що позивачка фізична особа - підприємець - ОСОБА_3 є власником транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме автобуса марки «І-VAN».

Відповідно до ст.386 ЦК України власник права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Закон України «Про дорожній рух» визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норми ст. 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Дослідивши усі вище перелічені докази, що надані суду сторонами та які знаходяться в матеріалах справи, судом встановлено, що у матеріалах цивільної справи відсутні докази (документи), які б підтверджували, що позивачці - фізичній-особі підприємцю ОСОБА_11 на праві власності чи на підставі іншого речового права, договору належить транспортний засіб, який брав участь у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 19.12.2015 року, а саме автобус марки «І-VAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися та будь-яких спростувань щодо цього висновку суду не надали. Таким чином на момент розгляду справи у суду відсутні підстави зробити висновок, що у момент дорожньо- транспортної пригоди позивачка правомірно володіла чи користувалася транспортним засобом, в той же час спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 та на підставі ст.386 ЦК України саме власник права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У матеріалах цивільної справи знаходиться акт №ВР-571 від 23.08.2016 року ( а.с.15), згідно якого позивачка ОСОБА_3 стверджує, що є власником автобуса, протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 19.12.2015 року згідно якого в момент ДТП 19.12.2015 року саме він керував автобусом марки «І-VAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та на момент ДТП працював водієм ПП «Сам Моторс», довідка про дорожньо-транспортну пригоду ( а.с.117-118), заяви позивачки ОСОБА_3 до відповідача страхової компанії ПрАТ «СК Уніка» про виплату страхового відшкодування ( а.с.119-120), повідомлення водія ОСОБА_8 про дорожньо-транспортну пригоду ( а.с.123) у яких особи зазначають, що ОСОБА_3 є власником автобусом марки «І-VAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Однак на думку суду такі докази в супереч вимогам закону не є тими документами, які підтверджують право власності позивачки на транспортний засіб - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у матеріалах цивільної справи відсутнє, або право позивачки на підставі іншого речового права володіти та користуватися транспортним засобом та такі докази суду стороною позивача надані не були. За таких обставин суд позбавлених можливості вирішувати питання про відшкодування витрат на відновлювальний ремонт та стягнення моральної шкоди завданої позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу - автобуса марки «І-VAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19.12.2015 року.

Стосовно інших доводів позивача, суд зазначає, що за практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін

На підставі викладеного, за відсутності доказів того, що позивачка фізична особа - підприємець ОСОБА_3 є належним позивачем у справі, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо вимог відповідача ОСОБА_1 про відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №97 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів позову, відповідачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат у заявленій сумі зокрема: не надано суду договір про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, детальний опис робіт, наданих послуг, що виконані адвокатом теж не надано у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 89, 141, 197, 259, 265, 268, 273 Цивільно-процесуального кодексу України суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місцезнаходження АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання АДРЕСА_3 , ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» в особі Західно-Української обласної дирекції, місцезнаходження вул.. Паркова, 5 м. Луцьк Волинська область, про відшкодування витрат на відновлювальний ремонт та стягнення моральної шкоди - відмовити.

В стягненні витрат за клопотанням відповідача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2021 року.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. О. Федечко