Ухвала

17 травня 2021 року

м. Київ

справа № 402/540/19

провадження № 61-4031ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області про усунення перешкод у володінні та користуванні, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області про усунення перешкод у володінні та користуванні, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 , та відмову в задоволенні зустрічного позову

ОСОБА_1 .

Визнано недійсним рішення Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області від 02 червня 2015 року № 463 про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 загальною площею 1,3800 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення по АДРЕСА_1 .

Усунуто перешкоди у володінні та користуванні нежитловою будівлею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є власністю ОСОБА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати ворота з АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року клопотання заявника про поновлення строку задоволено, поновлено строк на касаційне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій, касаційну скаргу залишено без руху, надано строк до 23 квітня 2021 року для доплати судового збору та подання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням конкретних підстав касаційного оскарження відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України, пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

У квітні 2021 року до Верховного Суду на виконання вимог указаної ухвали касаційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав касаційну скаргу у новій редакції.

Щодо доводів заявника про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України

Заявник у касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування частини першої статті 81 ЦПК України (обов`язок доказування і подання доказів), пункту 1 частини четвертої статті 265 (щодо зазначення у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції фактичних обставин, встановлених судом, та змісту спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини) та пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України (щодо змісту постанови апеляційного суду із зазначенням її складових).

Зазначена заявником підстава є саме узагальненим його посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а тому у Верховного Суду відсутні підстави для формування такого висновку у справі, оскільки вказані посилання заявника самі по собі свідчать про незгоду останнього з встановленими судами обставинами справи, наданням ними правової оцінки, наявним у матеріалах справи доказам та доводам сторін, та зазначенням мотивів прийняття або відхилення наведених учасниками справи аргументів. Підстав (підстави), визначених пунктом четвертим частини другої статті 389 ЦПК України (частини перша, третя статті 411 ЦПК України) касаційна скарга не містить.

При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Таким чином, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у вказаній справі з підстав відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування частини першої статті 81 ЦПК України, пункту 1 частини четвертої статті 265 та пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України.

Щодо наведеної заявником іншої підстави касаційного оскарження судових рішень - відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статей 328, 331, 334 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах (у такому комплексі правовідносин, який є подібним за складом учасників спору, предметом спору, фактичними обставинами справи), Верховний Суд вважає за необхідне зауважити таке.

Так, статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно.

Традиційно підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника). Практичне значення такого поділу полягає в тому, що розглядаючи спори про захист права власності, набутого у похідний спосіб, судам необхідно враховувати імовірність наявності прав на відповідне майно в інших осіб.

Відповідно до норм ЦК України до первісних підстав набуття права власності належать набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва (стаття 331) та інші. Найбільш поширеними похідними способами набуття права власності є набуття права власності на підставі правочинів (стаття 334).

За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня

2018 року у справі № 904/8186/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, та Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня

2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. (постанова від 07 квітня 2020 року у справі

№ 916/2791/13).

У справі, яка переглядається, апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з відсутності спору між ним та ОСОБА_3 щодо права власності на приміщення матеріального складу, а також недоведеності ОСОБА_1 порушення його законних прав та інтересів наявністю у ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на приміщення матеріального складу.

Ураховуючи наведене, посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду, щодо правильного застосування норм статей 328, 331, 334 ЦК України у подібних правовідносинах не знайшли свого підтвердження, оскільки у наведених постановах Верховним Судом викладено висновки щодо правильного застосування норм права у подібних правовідносинах. При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.

Щодо доводів заявника про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України

Заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 червня

2019 року у справі № 761/16430/16-ц та від 18 вересня 2019 року у справі

№ 187/73/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Перевіряючи наведені заявником доводи, суд касаційної інстанції виходить з того, що у справах № 761/16430/16-ц та № 187/73/17 предметом спору були вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак відсутні підстави для відкриття касаційного провадження на підставі положень пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки у вказаних заявником постановах предмет і підстави позову, а також встановлені судами фактичні обставини справи та застосовані норми матеріального права не є подібними.

Також як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), викладених:

- у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі

№ 372/1036/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 та у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі

№ 385/1454/15-ц, від 01 жовтня 2020 року у справі № 912/1672/18 щодо застосування строку позовної давності лише за умови встановлення наявності порушеного права сторони спору;

- у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі

№ 911/3665/16, від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18 щодо застосування норм статей 120, 125 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах;

- у постановах Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі

№ 915/1844/18, від 20 травня 2020 року у справі № 911/1902/19 щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у ній доводи підлягають перевірці за матеріалами справи, а тому згідно частини сьомої статті 394 ЦПК України наявні підстави для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження у цій справі відкривається на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також, до касаційної скарги додано клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій до закінчення касаційного перегляду справи.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення його виконання, підтверджені певними доказами.

Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Оскільки рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області

від 08 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні первісного та зустрічного позовів, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не підлягає примусовому виконанню, а тому клопотання підлягає задоволенню частково, а саме наявні підстави для зупинення виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 року, до закінчення касаційного перегляду справи.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, 436 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області про усунення перешкод у володінні та користуванні, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 21 січня 2021 року.

Витребувати з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/13271/17.

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2020 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 року задовольнити частково.

Зупинити виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 року до закінчення касаційного перегляду справи.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 24 червня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак