Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1775/20
Провадження № 2/433/11/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,

представника позивача Березовського Ю.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в спрощеному позовному провадженні у залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

Представник КС «Імперіал ЛТД» звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.02.2014 між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_1 укладено договір у вигляді кредитної лінії №4235, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надала ОСОБА_1 транш у сумі 2300,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. 30.04.2014 за заявою ОСОБА_1 надано черговий транш у розмірі 1634,00 грн. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 12 фактичних місяців від дати отримання боржником кредитних коштів та діє до повного виконання зобов`язань. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язувалась до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Незважаючи на прийняті зобов`язання, ОСОБА_1 порушила графік сплати кредиту, не сплативши основну суму кредиту та відсотки по ньому, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 08.10.2020 становить 11100,56 грн.

30.09.2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 4602 згідно якого ОСОБА_1 видано транш кредитної лінії у розмірі 1256,00 грн. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 12 фактичних місяців від дати отримання боржником кредитних коштів та діє до повного виконання зобов`язань. Строк виконання зобов`язання встановлено до 30.09.2015. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язалася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Незважаючи на прийняті зобов`язання, ОСОБА_1 порушила графік сплати кредиту, не сплативши основну суму кредиту та відсотки по ньому, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 08.10.2020 становить 6113,76 грн.

У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №4235 від 17.02.2014 у розмірі 18590,35 грн., у тому числі: 2222,11 грн. - основна сума кредиту; 8878,45 грн. - відсотки по кредиту; 367,00 грн. - штраф 3% за основною сумою кредиту; 3951,73 грн. - пеня за основною сумою кредиту; 1873,98 грн. - інфляційні втрати за основною сумою кредиту; 128,00 грн. - штраф 3% за відсотками по кредиту; 800,74 грн. - пеня за відсотками по кредиту; 368,34грн. - інфляційні втрати за відсотками по кредиту та суму заборгованості за кредитним договором №4602 від 30.09.2014 у розмірі 10710,71 грн., у тому числі: 1255,67 грн. - основна сума кредиту; 4858,09 грн. - відсотки по кредиту; 207,00 грн. - штраф 3% за основною сумою кредиту; 2225,95 грн. - пеня за основною сумою кредиту; 922,92 грн. - інфляційні втрати за основною сумою кредиту; 72,00 грн. - штраф 3% за відсотками по кредиту; 800,74 грн. - пеня за відсотками по кредиту; 368,34 грн. - інфляційні втрати за відсотками по кредиту.

Крім того, просить стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5602,00 грн., які складаються з судового збору у розмірі 2102,00 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

24 лютого 2021 року від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №431/1494/17, просить відмовити у задоволені позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, відповідач зазначила, що позовна заява не містить відомостей про дату та суму виникнення зобов`язання боржника за кожним з щомісячних платежів, суму фактичного платежу, суму заборгованості. Також відсутні необхідні докази: оригінал кредитного договору; докази надання клієнту вичерпної інформації про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг та оригінал розрахунку суми позову.

Представник позивача Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» Березовський Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Судом встановлено, що 17.02.2014 позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії №4235, за яким ОСОБА_1 надано транш у сумі 2300,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Строк надання кредиту 24 фактичних місяці від дати його отримання - п. 2.1. кредитного договору. Плата за користування кредитом (проценти) становить 70% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом - п.3.1. кредитного договору. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту - п. 3.6. кредитного договору. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до кредитного договору - п. 3.4. кредитного договору (а.с.8, 9-10).

30.04.2014 за заявою ОСОБА_1 надано черговий транш у розмірі 1634,00 грн. (а.с.12)

Згідно графіку платежів до кредитного договору №4235 від 17.02.2014 ОСОБА_1 зобов`язана до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. З даним графіком відповідач ОСОБА_1 ознайомлена особисто про що свідчить її підпис (а.с.13).

Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», заборгованість за кредитним договором №4235 від 17.02.2014 станом на 08.10.2020 складає 18590,35 грн., у тому числі: 2222,11 грн. - основна сума кредиту; 8878,45 грн. - відсотки по кредиту; 367,00 грн. - штраф 3% за основною сумою кредиту; 3951,73 грн. - пеня за основною сумою кредиту; 1873,98 грн. - інфляційні втрати за основною сумою кредиту; 128,00 грн. - штраф 3% за відсотками по кредиту; 800,74 грн. - пеня за відсотками по кредиту; 368,34грн. - інфляційні втрати за відсотками по кредиту (а.с.14-20).

Також, 30.09.2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 4602 згідно якого ОСОБА_1 видано транш кредитної лінії у розмірі 1256,00 грн. Строк надання кредиту 12 фактичних місяці від дати його отримання - п. 2.1. кредитного договору. Плата за користування кредитом (проценти) становить 70% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом - п.3.1. кредитного договору. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту - п. 3.6. кредитного договору. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до кредитного договору - п. 3.4. кредитного договору (а.с.21, 23-24).

Згідно графіку платежів до кредитного договору №4602 від 30.09.2014 ОСОБА_1 зобов`язана до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. З даним графіком відповідач ОСОБА_1 ознайомлена особисто про що свідчить її підпис (а.с.24 звор.).

Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», заборгованість за кредитним договором №4602 від 30.09.2014 станом на 08.10.2020 складає 10710,71 грн., у тому числі: 1255,67 грн. - основна сума кредиту; 4858,09 грн. - відсотки по кредиту; 207,00 грн. - штраф 3% за основною сумою кредиту; 2225,95 грн. - пеня за основною сумою кредиту; 922,92 грн. - інфляційні втрати за основною сумою кредиту; 72,00 грн. - штраф 3% за відсотками по кредиту; 800,74 грн. - пеня за відсотками по кредиту; 368,34 грн. - інфляційні втрати за відсотками по кредиту (а.с.26-31).

Оскільки відповідач зобов`язання по поверненню тіла кредиту згідно договорів належним чином не виконала, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту за договором №4235 від 17.02.2014 в розмірі - 2222,11 грн. та за договором №4602 від 30.09.2014 в розмірі - 1255,67 грн.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору №4235 від 17.02.2014 сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 17.02.2016 включно. Відтак, у межах строку кредитування до 17.06.2016 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 17.06.2016 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

За умовами договору №4602 від 30.09.2014 сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців - до 30.09.2015 включно. Відтак, у межах строку кредитування до 30.09.2015 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 30.09.2015 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, КС «Імперіал ЛТД» не мала права нараховувати відповідачеві відсотки за кредитом за договором №4235 від 17.02.2014 після 17.02.2016, а за договором №4602 від 30.09.2014 - після 30.09.2015.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за кредитним договором №4235 від 17.02.2014 нарахованих за період з 18.02.2016 до 08.10.2020, а за договором №4602 від 30.09.2014 - за період з 30.09.2015 до 08.10.2020, задоволенню не підлягають.

Отже, суд не погоджується з розрахунком заборгованості за відсотками по кредиту, наданим позивачем, та дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути заборгованість по відсоткам, з урахуванням сплачених в рахунок погашення заборгованості сум:

- за кредитним договором №4235 від 17.02.2014 за період з 17.02.2014 до 17.02.2016 в розмірі - 322,40 грн. (сума нарахованих відсотків відповідно до графіку платежів у розмірі 1572,98 грн. - сума сплачених відсотків у розмірі 1250,58 грн.)

- за кредитним договором №4602 від 30.09.2014 за період з 30.09.2014 до 30.09.2015 в розмірі - 69,15 грн. (сума нарахованих відсотків відповідно до графіку платежів у розмірі 508,82 грн. - сума сплачених відсотків у розмірі 439,67 грн.)

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат від прострочених сум за основним кредитом та 3% від прострочених сум за основним кредитом та за відсотками по кредиту, суд прийшов до наступного.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги позивача про стягнення: за кредитним договором №4235 від 17.02.2014 - 3% за основною сумою кредиту у розмірі 367,00 грн. та інфляційних втрат за основною сумою кредиту у розмірі1873,98 грн.; за кредитним договором №4602 від 30.09.2014 - 3% за основною сумою кредиту у розмірі 207,00 грн. та інфляційних втрат за основною сумою кредиту у розмірі 922,92 грн., є правомірними, оскільки судом встановлено наявність заборгованості за основною сумою кредиту, яка відповідачем не сплачена, а тому є підстави для застосування ст. 625 ЦК України.

Суд також дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% від прострочених сум за відсотками по кредитному договору №4235 від 17.02.2014 та кредитному договору №4602 від 30.09.2014. Поряд з цим, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком в цій частині.

Суд звертає увагу на те, що позивач в наданому розрахунку заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, за кредитним договором №4235 від 17.02.2014 розраховує її за період з 26.11.2014 (а.с.19), а за кредитним договором №4602 від 30.09.2014 - за період з 26.10.2014 (а.с.30), тобто за період, коли також нараховані відсотки за кредитним договором, що є необґрунтованим оскільки відповідно до висновків постанови Верховного Суду України по справі №444/9519/12 неприпустиме одночасне стягнення двох видів процентів, різних за своєю правовою природою: 1) процентів за користування грошовими коштами згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України та 2) процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат та 3% від прострочених сум за відсотками по кредитному договору №4235 від 17.02.2014 за період з 26.11.2014 до 17.02.2016; по кредитному договору №4602 від 30.09.2014 - за період з 26.10.2014 до 30.09.2015.

Крім того, розраховуючи суми інфляційних втрат та 3% від прострочених сум за відсотками по спірним кредитним договорам, суд враховує встановлену ним до стягнення суму заборгованості по відсоткам, яка є відмінною від заявленої позивачем до стягнення: за кредитним договором №4235 від 17.02.2014 - 322,40 грн.; за кредитним договором №4602 від 30.09.2014 - 69,15 грн.

Поряд з цим, суд, зазначає, що 3% річних від прострочених сум розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]; а інфляційні збитки, розраховуються за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період; [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Таким чином, здійснивши розрахунок 3 % річних від прострочених сум заборгованості за відсотками та інфляційних втрат за відсотками за відповідний період, суд дійшов висновку про те, що:

-за кредитним договором №4235 від 17.02.2014, 3 % річних від прострочених сум заборгованості за відсотками, виходячи з суми боргу у розмірі 322,40 грн, за період з 17.02.2016 до 08.10.2020 складає 44,84 грн.; розмір інфляційних втрат за відсотками по кредиту, за період з березня 2016 року до вересня 2020 року складає 141,74 грн.

- за кредитним договором №4602 від 30.09.2014, 3 % річних від прострочених сум заборгованості за відсотками, виходячи з суми боргу у розмірі 69,15 грн, за період з 01.10.2015 до 08.10.2020 складає 10,40 грн.; розмір інфляційних втрат за відсотками по кредиту, за період з жовтня 2015 року до вересня 2020 року складає 31,54 грн.

Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача нарахованої пені за кредитним договором №4235 від 17.02.2014, у тому числі, пені за основною сумою кредиту у розмірі 3951,73 грн. та пені за відсотками по кредиту у розмірі 800,74 грн. та нарахованої пені за кредитним договором №4602 від 30.09.2014, у тому числі, пені за основною сумою кредиту у розмірі 2225,95 грн. та пені за відсотками по кредиту у розмірі 800,74 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки (штрафу, пені), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Частиною 1 ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

З положень ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР слідує, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В п.19 Постанови від 05.09.2019 р. по справі № 908/1501/18 Верховний Суд України, надаючи правову оцінку правомірності нарахування пені, зазначив, що зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку.

З огляду на вищевказані норми та, приймаючи до уваги, що спірні кредитні договори (№4235 від 17.02.2014 та №4602 від 30.09.2014) не містять положень про застосування до боржника неустойки у вигляді пені, суд приходить до висновку про необґрунтованість її нарахування позивачем, та про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на викладене, суд дійшов висновків, що:

-заборгованість за кредитним договором №4235 від 17.02.2014 станом на 08.10.2020 складає 4972,07 грн., у тому числі: основна сума кредиту - 2222,11 грн.; відсотки по кредиту - 322,40 грн.; 3% річних за основною сумою кредиту - 367,00 грн.; інфляційні втрати за основною сумою кредиту - 1873,98 грн.; 3% річних за відсотками по кредиту - 44,84 грн.; інфляційні втрати за відсотками по кредиту - 141,74 грн.;

-заборгованість за кредитним договором №4602 від 30.09.2014 станом на 08.10.2020 складає 2496,68 грн., у тому числі: основна сума кредиту - 1255,67 грн.; відсотки по кредиту - 69,15 грн.; 3% річних за основною сумою кредиту - 207,00 грн.; інфляційні втрати за основною сумою кредиту - 922,92 грн.; 3% річних за відсотками по кредиту - 10,40 грн.; інфляційні втрати за відсотками по кредиту - 31,54 грн.

Оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами сплила, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі№ 369/6892/15-ц).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.9.5 кредитного договору №4235 від 17.02.2014 та п.9.5 кредитного договору №4602 від 30.09.2014, до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цих договорів застосовується строк позовної давності тривалістю у п`ять років.

Оскільки за умовами кредитного договору №4235 від 17.02.2014 кредит надавався строком на 24 фактичних місяців, тобто до 17.02.2016 року, позивач не скористався, передбаченим п.5.4.3. правом вимоги дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, то право на звернення до суду у позивача виникло 18.02.2016 року та діяло протягом п`яти років, тобто до 18.02.2021.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 24.12.2020, тобто в межах строку позовної давності.

За умовами кредитного договору №4206 від 30.09.2014 кредит надавався строком на 14 фактичних місяців, тобто до 30.09.2015 року, позивач не скористався, передбаченим п.5.4.3. правом вимоги дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, то право на звернення до суду у позивача виникло 01.10.2015 року та діяло протягом п`яти років, тобто до 01.10.2020.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 24.12.2020, тобто з пропуском строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №4206 від 30.09.2014.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача КС «Імперіал ЛТД» витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви, то такі вимоги теж підлягають частковому задоволенню зважаючи на наступні обставини.

Згідно ч. 1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року № 301/1894/17, вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом, що передбачено ст. 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» або іншим фахівцем у галузі права.

Позивач КС «Імперіал ЛТД» надав суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500, 00 грн., що підтверджується дослідженими судом документами, а саме: Адвокатською угодою від 20.09.2020 (а.с.33); квитанціями №TS212176 від 28.09.2020, №P57A741 від 25.09.2020 та №TS212176 від 03.09.2020 (а.с.34-36).

Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно по п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи те, що задоволено 16,97% позовних вимог ( 4972,07 грн. від 29301,06 грн. складає 16,97%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 593,95 грн. (3500,00 грн. * 16,97%).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0..1 від 28.01.2021 про сплату судового збору в сумі 2102,00 грн. Враховуючи, що задоволено 16,97% позовних вимог, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 356,71 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2102,00 грн. * 16,97%).

Отже, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 4235 від 17.02.2014 у розмірі 4972 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дві) гривні 07 копійок, у тому числі: основна сума кредиту - 2222,11 грн.; відсотки по кредиту - 322,40 грн.; 3% річних за основною сумою кредиту - 367,00 грн.; інфляційні втрати за основною сумою кредиту - 1873,98 грн.; 3% річних за відсотками по кредиту - 44,84 грн.; інфляційні втрати за відсотками по кредиту - 141,74 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 356,71 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 593,95 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 510, 512, 514, 525-527, 543, 554, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 13, 76, 141, 247, 258, 263-265, 268, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором № 4235 від 17.02.2014 у розмірі 4972 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дві) гривні 07 копійок, у тому числі: основна сума кредиту - 2222,11 грн.; відсотки по кредиту - 322,40 грн.; 3% річних за основною сумою кредиту - 367,00 грн.; інфляційні втрати за основною сумою кредиту - 1873,98 грн.; 3% річних за відсотками по кредиту - 44,84 грн.; інфляційні втрати за відсотками по кредиту - 141,74 грн.

Відмовити Кредитній спілці «Імперіал ЛТД» в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 4235 від 17.02.2014 у розмірі 13618 (тринадцять тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 28 копійок, у тому числі: відсотки по кредиту - 8556,05 грн.; пеня за основною сумою кредиту - 3951,73 грн.; 3% річних за відсотками по кредиту - 83,16 грн.; пеня за відсотками - 800,74 грн.; інфляційні втрати за відсотками - 226,60 грн.

Відмовити в задоволені позовних вимог Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №4602 від 30.09.2014.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» судовий збір у розмірі 356 (триста п`ятдесят шість) гривень 71 копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 593 (п`ятсот дев`яносто три) гривні 95 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Кредитна спілка «Імперіал ЛТД», вул.Трудова, 18, м.Старобільськ, Луганська область, 92703, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2021 року.

Суддя О.І. Суський

21.05.21