ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/66/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/143/20 Категорія: 304090000 Фролов О. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач АТ КБ «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особи, які подають апеляційну скаргу позивач АТ КБ «ПриватБанк»

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року, постановлене під головуванням судді Фролова О.Л., 07.10.2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

17 лютого 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог банк вказує, що відповідач ОСОБА_1 згідно до укладеного договору б/н від 07.09.2009 року отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Позивач посилається, що відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

В позовній заяві представник банку вказує, що позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі , а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно до умов договору.

Станом на 28.01.2020 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору в розмірі 12234 грн. 67 коп., яка на даний час не сплачена. Банк вказує, що заборгованість складається із наступного; 4801, 12 грн. заборгованість за кредитом;6374, 76 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 0, 00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500, 00 грн. штраф ( фіксована частина); 558, 79 грн. - штраф ( процентна складова).

У позовній заяві банк зазначає, що на даний час відповідач ОСОБА_1 продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням права позивача. Тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 234 грн. 67 коп. за кредитним договором № б/н від 07.09.2009 року.

Заочним рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 07.09.2009 року в сумі 4801 грн. 12 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що з ухваленим рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується в частині незадоволених вимог. Вказане рішення суду в даній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Скаржник зазначає, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 07.09.2009 року та виявив бажання оформити кредитку Універсальна 55 днів пільгового періоду.

Разом з тим, позичальник власноручно підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено, базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5%, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо.

В скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається, що відповідач ОСОБА_1 після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активізації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Відповідач ОСОБА_1 звертався до банку для пере випуску карти, що підтверджується довідкою та банківською випискою.

Скаржник посилається, що з виписка із банківського рахунку містить про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача ОСОБА_1 , баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитною карткою. Оскільки банківська виписка має статус первинного документа, тому вона є належним та допустимим доказом по справі.

В скарзі банком також зазначається, що відсутність підпису боржника на умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово, та викладаються у певних формулярах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Так як відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, тому він зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом.

На переконання скаржника, судом першої інстанції порушені вимоги ст.ст. 1046, 1048 ЦК України, оскільки основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Тому банк вважає, що суд не мав жодних підстав для відмови у стягненні відсотків по кредиту.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року в частині не задоволених вимог, щодо стягнення заборгованості за відсотками та штрафів і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

В апеляційній скарзі АТ КБ « Приватбанк» просить викликати представника позивача в судове засідання з метою детального пояснення конкретних обставин справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання та розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін згідно до вимог процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Як вбачається із апеляційної скарги АТ КБ» ПриватБанк» рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині незадоволення вимог щодо стягнення відсотків та штрафів.

Вирішуючи спір, та частково задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником відповідачем по справі, кошти в добровільному порядку банку не повернуто, тому суд дійшов висновку, що кредитор має право вимагати виконання боржником свого обов`язку щодо повернення коштів, що свідчить про порушення його прав, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4801 грн. 12 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Суд вказав, що у наданій суду заяві позичальника, процентна ставка не зазначена, тому на відповідача не може бути покладено обов`язку по сплаті відсотків. При цьому, суд послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 704 /1436 / 15ц.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення та скасування рішення суду першої інстанції в частині щодо відмови у стягненні відсотків, так як суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку в частині відмови стягнення відсотків за користування кредитом, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 07 вересня 2009 року підписав анкету заяву № б/н про відкриття карткового рахунку. Зі змісту анкети заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_1 погодився із запропонованими умовами( а. с. 14).

ОСОБА_1 згідно укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» договору б/н від 07.09.2009 року отримав кредит у розмірі 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2, 5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. В подальшому банком кредитний ліміт неодноразово змінювався, збільшувався та зменшувався, тому станом на 29.10. 2017 року збільшився до 2000 гривень, та в цей же день 29. 10. 2017 року до 5000 гривень, станом на 15.01. 2020 року року зменшений до 0, 00 гривень ( а. с. 49).

Вказаною анкетою заявою також встановлено базову процентну ставку за користування кредитом в розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості , вказано розмір бажаного кредитного ліміту, зазначено тип карточки та номер, яку відповідач ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я.

Згідно даних розрахунку банку станом на 28.01.2020 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору в розмірі 12234 грн. 67 коп. заборгованість складається із наступного; 4801, 12 грн. заборгованість за кредитом; 6374, 76 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500, 00 грн. штраф ( фіксована частина); 558, 79 грн. - штраф ( процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти, що вказано в ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним згідно ст. 1055 ЦК України.

Відповідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані позивачем докази та не врахував, що анкета заява б/н від 07 вересня 2009 року підписана відповідачем ОСОБА_1 та в ній зазначено базову відсоткова ставка кредиту 2,5 % на місяць на залишок заборгованості (а в рішенні суду вказано, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена, що не узгоджується із наявними матеріалами справи).

Отже, сторони погодили сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 07 вересня 2009 року вбачається, що станом 28 січня 2020 року відповідач свої обов`язки щодо повернення кредиту не виконав у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 12 234 грн. 67 коп. яка складається з наступного: 4081 грн. 12 коп. заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за процентами 6 374 грн. 76 коп., заборгованість по штрафам 1058 грн. 79 коп.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/2385/18-ц.

Згідно із положеннями частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що будучи обізнаним про розгляд справи судом першої, який неодноразово відкладався, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень ( а. с. 39, 42, 69, 72) правом на подачу відзиву відповідач ОСОБА_1 не скористався, заперечень щодо правильності наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку не заявляв, оскільки такі в матеріалах справи відсутні, власний розрахунок не надавав, жодних інших пояснень, заяв, клопотань до суду не подавав.

Колегія суддів звертає увагу, що заява підписана відповідачем містить умови щодо процентної ставки за користування кредитом в розмірі 2,5 % в місяць на залишок заборгованості. Дана заява підписана ОСОБА_1 особисто.

Також, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне, що на адресу Тальнівського районного суду Черкаської області 01 червня 2020 року було надіслано клопотання про долучення письмових доказів по справі, а саме виписку по картковому рахунку, яка у відповідності до вимог закону має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12. 04. 2012 року № 578/5( а. с. 44 48) із якої вбачаються баланс станом на дату укладення кредитного договору, всі операції за кредитною карткою, що свідчить про те, що відповідач користувався кредитними коштами.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитом у зв`язку з відсутністю даної інформації в заяві на підставі правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Враховуючи викладене, те що відповідач ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе кредитні зобов`язання, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» та скасування заочного рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року в частині відмови в стягненні процентів за користуванням кредитом.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення процентів за користування кредитом слід задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення процентів за користування кредитом задоволено, тому підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1093, 04 грн. сплачених за подання позову в суді першої інстанції та 1639, 56 грн. за подання апеляційної скарги,а всього в сумі 2732, 60 грн. відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року в частині відмови стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом змінити, скасувавши рішення в частині відмови у стягненні відсотків, прийняти в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками у розмірі 6 374 грн. 76 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2732 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л. І. Василенко

О.В. Карпенко