Справа № 946/6655/21
Провадження № 2/946/3053/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання - Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса,-
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.
Представник відповідача акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» в судові засідання, які призначались на 15.09.2021 року, 18.10.2021 року та 25.11.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено відповідними поштовими повідомленнями про отримання ним судової повістки, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв.
В судове засідання третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомлення про отримання нею судової повістки, про причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за її відсутності на адресу суду не направляла.
Дослідивши матеріали справ, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса задовольнити частково виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2021 року ухвалено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса вирішити на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 31.01.2020 року серії ВП № 61119253 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 45 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 16.01.2020 року.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хра Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 16 січня 2020 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 45, яким пропонується звернути стягнення з громадянки, якою є ОСОБА_1 , яка є боржником за Кредитним договором № 5924 від 23.05.2013 року, укладеним нею з АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків є АТ «ПУМБ», за період з 19.11.2018 по 19.11.2019 суму заборгованості у розмірі 11067 грн. 17 коп. Стягнуто з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

В свою чергу, згідно довідки наданої Одеською обласною прокуратурою від 04.08.2021 року за № 20, позивача ОСОБА_1 повідомлено про те, що згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05.02.2020 року № 61119253, виданої приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. з ОСОБА_1 були стягнуті та перераховані кошти на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» в розмірі 11067 грн. 17 коп. Утримання проводилось з 01.05.2020 року по 30.08.2020 рік

Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем,та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами виконавчого напису передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Положеннями статті 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 липня 2017 року в справі за №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності заборгованості, та належного повідомлення про наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про вчинення виконавчого напису нотаріусом без дотримання встановлених вимог законодавства, та наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно одержаних відповідачем грошових коштів за виконавчим написом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із частиною 3 статті 1212 ЦК України та положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі №910/3395/19.

Як наслідок визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, перестала існувати правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів відрахованих із заробітної плати позивача за період з 01 травня 2020 року по 30 серпня 2020 року на загальну суму 11067 грн. 17 коп., а тому відповідно до вимог статті 1212 ЦК України, грошові кошти підлягають поверненню позивачу.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не долучено до позовної заяви доказів понесення нею витрат на юридичну допомогу в розмірі 150 грн. (квитанцій, платіжних доручень тощо), що є обов`язковою умовою для стягнення таких витрат.

В наслідок чого, позовні вимоги щодо стягнення з акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 витрат на юридичну допомогу в розмірі 150 грн. не підлягають задоволенню.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведених вище обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса в частині вимог щодо стягнення з акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 11067 грн. 17 коп. і витрат на сплату судового збору в сумі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 142, 200-206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 19.12.2002 року, РНОКПП - НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (розташований за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, код ЄДРПОУ - 14282829), третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (місце знаходження: 02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, б. 4, корпус А, офіс 35 - А, код ЄДРПОУ - ) про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса - задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (розташований за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, код ЄДРПОУ - 14282829) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 19.12.2002 року, РНОКПП - НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) грошові кошти в розмірі 11067 (одинадцять тисяч шістдесят сім) гривень 17 (сімнадцять) копійок.

Стягнути з акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (розташований за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, код ЄДРПОУ - 14282829) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 19.12.2002 року, РНОКПП - НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2021 року.

Суддя: О.О.Бурнусус