г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3349/20
Номер провадження 2/213/147/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гусарової О.С., Гукової Л.М., Бабейкіної Н.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, вказуючи, що 09 грудня 2000 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

За час перебування у шлюбі ними за рахунок коштів сімейного бюджету було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстровано на ім`я відповідача. Кошти на придбання будинку були отримані шляхом оформлення кредитного договору від 21.12.2007, вона виступила поручителем за вказаним кредитним договором відповідно до договору поруки від 21.12.2007. Під час ведення спільного господарства між сторонами виникли розбіжності та суперечки щодо порядку використання спільного майна. Останнім часом шлюбні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть, позивач звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу. Від добровільного розподілу майна відповідач відмовляється. Просить визнати вказаний житловий будинок, який складається з будинку та господарських споруд спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право приватної спільної часткової власності на 1/2 частку будинку з господарськими спорудами.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не направила. Суд вважає можливим розглянути справу без її участі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив всі обставини, які викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги, оскільки спірне житло придбано в період шлюбу між сторонами та є спільною власністю подружжя.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спільного будинку з господарськими спорудами.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року прийнято до розгляду вказана позовна заява та відкрито провадження в цивільній справі.

Ухвалою суду від 17 травня 2021 року у прийнятті уточненої позовної заяви представнику позивача відмовлено.

Вислухав пояснення представника позивача і відповідача, дослідив матеріали справи, судом встановлено таке.

09 грудня 2000 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис 158 (а.с. 15).

21 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №287.980.07.13 на підставі якого відповідач отримав кредит у сумі 85000 грн на придбання нерухомості (а.с.16-18).

Між закритим акціонерним товариством «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» та ОСОБА_3 21 грудня 2007 року укладено договір поруки №287.980.07.13.1, відповідно до якого позивач виступила поручителем та зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з вищевказаного кредитного договору (а.с. 20).

На підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2007 року за ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстровано житловий будинок з господарчими побудовами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с.22-24).

Із технічного паспорту видно, що до складу домоволодіння входить: житловий будинок А-1 житловою площею - 44,9 кв.м., загальною площею - 59,8 кв.м., погріб - Б; літня кухня - В; сараї - З, Д, К; гараж - Ж; вбиральня - Е; душ - И; замощення І; водоколонка - II; огорожа 1-5 (а.с.25-28).

Відповідно до звіту про оцінку майна, оціночна (ринкова) вартість спірного домоволодіння станом на 04.09.2020 без ПДВ становить 265512,00 грн (а.с.29-63).

Викладеними обставинами відповідають правовідносини, які виникають із рівних прав подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення щодо режиму спільної власності подружжя закріплені в ст. 70 СК України, ст. 368 ЦК України.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - Пленум) визначено, що суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до п. 22 Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України також передбачено, що у разі поділу май на, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у позовній заяві, сторони не могли досягти згоди щодо поділу спільного майна. Однак, в судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги та не заперечив проти поділу житлового будинку з господарчими спорудами, придбаного в період шлюбу, в запропонованому позивачем обсязі.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Також встановлено судом, що спірне нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_4 в період шлюбу із позивачем, за кошти, отримані ним за кредитним договором, поручителем за яким виступила позивач. Відповідачем не спростовано факт придбання будинку за кошти сімейного бюджету подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши всі докази у справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя знайшли своє підтвердження, є обгрунтовантими, а тому підлягають до задоволення.

Також встановлено, що ринкова вартість спірного житлового будинку з господарськими побудовами становить 265 512,00 грн, відповідно 1/2 його частка -132756,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки відповідач визнав позов під час розгляду справи по суті та суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у розмірі 1% ціни позову в сумі 1327,56 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 69- 71 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1, житловою площею - 44,9 кв.м., загальною площею - 59,8 кв.м., погріб - Б; літня кухня - В; сараї - З, Д, К; гараж - Ж; вбиральня - Е; душ - И; замощення І; водоколонка - II; огорожа 1-5, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , нажитою під час шлюбу.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право приватної спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку А-1, житловою площею - 44,9 кв.м., загальною площею - 59,8 кв.м., погріб - Б; літня кухня - В; сараї - З, Д, К; гараж - Ж; вбиральня - Е; душ - И; замощення І; водоколонка - II; огорожа 1-5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 327 (одна тисяча триста двадцять сім) грн 56 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення - 19 травня 2021 року.

Суддя О.В. Алексєєв