ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9652/20

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/483/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

дата та місце складання повного тексту рішення: 29 грудня 2020 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило в рахунок погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором від 21 травня 2007 року, у сумі 71 914,20 швейцарських франків звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 44,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 21.05.2007 року, відповідно до умов Кредитного договору, банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 61 500,00 швейцарських франків, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника. В свою чергу позичальник зобов`язався повернути кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, та у будь-якому випадку не пізніше 18.05.2018 року (п.1.1., 1.2 кредитного договору).

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору, відповідно до умов договору іпотеки №30305Z від 31.10.2007 року, укладеного між банком та майновим поручителем ОСОБА_2 , прийнято в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру, загальною площею 44,2 кв.м. і житловою 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Одночасно з нотаріальним посвідченням договору іпотеки на вказану квартиру було накладено заборону відчуження та зареєстровано обтяження іпотекою у Державному реєстрі іпотек.

Позичальник не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту, процентів, пені, внаслідок чого за кредитним договором існує заборгованість, яка станом на 19.10.2020 року становить 71914,20 швейцарських франків. На даний час записи щодо обтяження іпотекою та заборони відчуження вказаного нерухомого майна вилучені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а квартира 19.02.2008 року відчужена на користь ОСОБА_1 . На момент подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки договір іпотеки не припинив свою дію, заборгованість за кредитним договором не погашення. В зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ «УкрСибБанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції, враховуючи те, що станом на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2008 року, зобов`язання за кредитним договором №0 від 27 травня 2007 року було повністю виконано, квартира не перебувала в іпотеці, а тому відповідач ОСОБА_1 не набув статусу іпотекодавця. Крім того, позивачем не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що запис про припинення державної реєстрації іпотеки було здійснено на підставі неналежних документів, які б жодною мірою не свідчили про реальне припинення іпотеки, договір купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2008 року є чинним, а тому відсутні підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «УкрСибБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що повідомлення ПАТ «УкрСибБанк» від 19.02.2008 року приватному нотаріусу про повне погашення зобов`язань за кредитним договором не є доказом повного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, оскільки ОСОБА_3 продовжила сплачувати заборгованість за кредитним договором після 19.02.2008 року, даному факту суд оцінки не надав.

Вказувало, що підстави для припинення іпотеки, передбачені ст.17 Закону України «Про іпотеку» відсутні, а висновок суду про припинення іпотечного договору не відповідає фактичним обставинам справи.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що на день відчуження так і на день пред`явлення позову існують невиконанні кредитні зобов`язання, договір іпотеки не припинений, тому до нового власника перейшли обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без зміни посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №221370431 від 25.08.2020 записи обтяження іпотекою та заборона відчуження вказаного нерухомого майна були вилучені і квартира 19.02.2008 року була відчужена, вказана довідка є чинною, ніким не визнавалась недійсною.

Зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, а тому на підставі відповідного повідомлення банку нотаріусом було вилучено об`єкт з обтяжень з Єдиного реєстру заборон.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 21 травня 2007 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання кредиту № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у формі поновлюваної кредитної лінії в сумі 61 500 швейцарських франків, що дорівнює 253 121,64 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим строком повернення до 18 травня 2018 року (а.с. 6-12).

З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання 31 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 30305Z98, предметом якого була належна іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2007 року квартира АДРЕСА_2 . На день підписання договору загальна ринкова вартість предмету іпотеки, яку визначили сторони, становила 187 406 грн (а.с. 12 зворот-15). При посвідченні указаного договору приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. одночасно була накладена заборона відчуження указаного у договорі нерухомого майна, яку зареєстровано в реєстрі заборон за № 1724/172.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 19 лютого 2008 року на підставі повідомлення АКІБ «УкрСибБанк» з Єдиного реєстру заборон відчуження та Державного реєстру іпотек було вилучено обтяження стосовно двокімнатної квартири загальною площею 44,2 кв.м, розташованої по АДРЕСА_2 (а.с. 16-17).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2008 року ОСОБА_1 набув право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 94)

З наданої АТ «УкрСибБанк» довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2007 року вбачається, що станом на 19 жовтня 2020 року через неналежне виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 71 914,20 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті становить 2 234 460,49 грн (а.с. 27-42).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відповідно до положень статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

19 лютого 2008 року на підставі повідомлення № 135-25-08/235 АКІБ «УкрСиббанк» про те, що основне зобов`язання за кредитним договором №0 від 21 травня 2007 року було виконано повністю, нотаріусом було вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження та Державного реєстру іпотек відомості про обтяження спірної квартири іпотекою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент придбання квартири ОСОБА_1 спірна нерухомість не мала статусу предмета іпотеки, а тому положення статті 23 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Разом з тим, дії представника банку щодо повідомлення про виконання основного зобов`язання у лютому 2008 року у встановленому законом порядку не оскаржені, дія іпотеки за договором від 31 жовтня 2007 року з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек не відновлена, а тому реалізація АТ «УкрСибБанк» прав іпотекодержателя за припиненим договором іпотеки порушує права відповідача як власника квартири АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги щодо того, що повідомлення ПАТ «УкрСибБанк» від 19.02.2008 року приватному нотаріусу про повне погашення зобов`язань за кредитним договором не є доказом повного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, оскільки ОСОБА_3 продовжила сплачувати заборгованість за кредитним договором після 19.02.2008 року, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що запис про припинення державної реєстрації іпотеки було здійснено на підставі неналежних документів, вказана довідка на підставі якої було вилучено запис є дійсною. Неправомірність набуття права власності на спірну квартиру відповідачем ніким не оспорюється.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що дійсно має місце порушення прав кредитора на отримання грошових коштів, передбачених умовами кредитного договору та договору іпотеки.

Однак, ні положення статті 23 Закону України «Про іпотеку», а ні інші норми чинного законодавства України, на які посилаються представники АТ «УкрСиббанк», не передбачають право кредитора вимагати задоволення своїх прав, порушених громадянкою ОСОБА_3 за рахунок особи, якою в даному випадку є ОСОБА_1 , який не був стороною при укладанні вказаних договорів кредиту та іпотеки, який не причетний до вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про наявність обтяження спірної квартири (предмету іпотеки за договором №30305Z від 31.10.2007 року), який не був стороною правочину, за яким вказана квартира відчужена з власності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у передбачених законом порядку і спосіб за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав спірну квартиру і на момент вчинення вказаного правочину квартира АДРЕСА_2 не була обтяжена іпотекою, не перебувала під забороною.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, а доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

30 квітня 2021 року ОСОБА_1 до апеляційного суду було подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 7500 грн.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Так, у матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 78 АБ 20 від 19 грудня 2020 року, між адвокатським бюро «Оксани Коваленко-Зеленої» та ОСОБА_1 , відповідно до якого адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надати клієнту правові послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити адвокатському бюро винагороду за надання правової допомоги.

Однак, з огляду на те, що вартість наданих адвокатом послуг не була узгоджена між сторонами шляхом внесення відповідних пунктів в умови договору, як це передбачено ст. 137 ЦПК України та, враховуючи, що при поданні відзиву стороною відповідача не був поданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2021 року.

Головуючий: Судді: