ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/3892/20
Провадження № 22-ц/4820/407/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Гриньова А. М.,

з участю представника позивача Москалюк С. А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/3892/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 січня 2021 року (суддя Шевцова Л. М., повне судове рішення складено 11 січня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 12 листопада 2007 року кредитного договору № НМК0А001160318 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15905 доларів США на строк до 04 березня 2020 року.

Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 17 березня 2020 року виникла заборгованість. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2012 року із ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором у розмірі 24623,87 доларів США. Судове рішення у повному обсязі не виконано.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми. Прострочена сума заборгованості складає 7583,04 доларів США, а за період з 01 листопада 2012 року по 03 червня 2020 року 3% річних - 1433,22 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № НМК0А001160318 з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були укладені договори поруки, за умовами яких поручителі несуть солідарну з боржником відповідальність перед кредитором.

Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 3% річних у сумі 1433,22 доларів США, що еквівалентно 39212,90 грн.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 січня 2021 року у позові відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги, що право на позов про стягнення 3% річних виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання і триває до моменту його усунення та обмежується трьома роками, які передують подачі позову до суду. Крім того, суд не дослідив додаткову угоду № 1 від 05.03.2013, відповідно до якої датою погашення заборгованості за кредитним договором є 04 березня 2020 року, та договори поруки від 05 березня 2013 року, згідно з умовами яких порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту.

У відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Вважає правильним застосування судом позовної давності. Крім того, порука є припиненою у зв`язку з пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителів з моменту порушення ним зобов`язань за кредитним договором.

У засіданні апеляційного суду представник Банку апеляційну скаргу підтримала.

Відповідачі подали до апеляційного суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмову у позові суд першої інстанції мотивував пропуском позовної давності.

Крім того, суд посилався на припинення поруки у зв`язку із не пред`явленням до поручителів вимоги протягом шести місяців з моменту порушення виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором (01.11.2012), оскільки строк припинення поруки договорами поруки не передбачений.

Встановлюючи обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідно до укладеного 12 листопада 2007 року договору № НМК0А001160318 ОСОБА_1 був наданий кредит на строк до 04 березня 2020 року. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2012 року про дострокове стягнення кредиту, процентів за користування ним і неустойки не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами, так як договір діє до повного виконання зобов`язань.

Проте такі висновки суду не у повній мірі відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Установлено, що 12 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (тепер АТ КБ «Приватбанк») і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № НМК0А001160318, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15905 доларів США на строк до 11 листопада 2014 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами (а.с. 17-19).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2012 року (а.с. 5) задоволено позов і стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № НМК0А001160318 від 12 листопада 2007 року у розмірі 23372,31 доларів США, що еквівалентно 18818,62 грн та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10000 грн, усього заборгованість у сумі 196818,62 грн, що еквівалентно 24623,87 доларів США, яка складається: 10826,55 доларів США - заборгованість за кредитом, 3467,68 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 9127,29 доларів США - пеня, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина) і 1171,08 доларів США - штраф (процентна складова).

05 березня 2013 року між Банком і ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № НМК0А001160318 від 12 листопада 2007 року (а.с. 20).

05 березня 2013 року між позивачем і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки, відповідно до умов яких поручителі відповідають перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (а.с. 21-22).

Зобов`язання за кредитним договором не виконані, заборгованість станом на 29 квітня 2020 року складає 7583,04 доларів США (а.с. 6).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

У силу частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

У силу частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця у таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого йому був наданий кредит строком до 11 листопада 2014 року. У зв`язку з цим Банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника та поручителя ПАТ «Акцент-Банк», який поручився за виконання відповідачем кредитного договору на підставі укладеного договору поруки від 20 жовтня 2010 року.

Судовим рішенням від 28 листопада 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед позивачем та його порушення. Зазначене судове рішення у повному обсязі не виконано.

У зв`язку із припиненням дії кредитного договору є неможливим внесення змін до цього договру.

Тому апеляційний суд не приймає до уваги укладену 05 березня 2013 року між Банком і ОСОБА_1 додаткову угоду № 1, відповідно до якої, серед іншого, змінено строк повернення кредиту у повному обсязі до 04 березня 2020 року.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Отже, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває по теперішній час. Прострочена сума заборгованості складає 7583,04 доларів США. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Помилковим є висновок суду першої інстанції, що з часу виникнення права на звернення до суду з вимогою до відповідача про стягнення 3% річних, 01 листопада 2012 року пройшло більше трьох років, а тому Банк при зверненні з позовом до суду 04 серпня 2020 року пропустив позовну давність.

Зобов`язання ОСОБА_1 не припинилося, рішення суду не виконано.

Відповідно до висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

04 серпня 2020 року Банк подав позов до суду про стягнення із ОСОБА_1 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 листопада 2012 року по 03 червня 2020 року.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції 20 жовтня 2020 року відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Отже, вимога до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 04 серпня 2017 року по 03 червня 2020 року (дата відповідно до позовних вимог) подана у межах строку позовної давності.

Тому частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення 3% річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за 3 роки, що передують подачі позову до суду.

Із розрахунку позивача убачається, що розмір заборгованості за кредитним договором і період прострочення, за який Банк просив стягнути 3% річних, складали: з 04 серпня 2017 року по 01 квітня 2019 року (605 днів), заборгованість 7797,60 доларів США, 13 вересня 2019 року (1 день) - 7744,32 доларів США, 25 вересня 2019 року (1 день) - 7725,59 доларів США, 25 жовтня 2019 року (1 день) - 7707,54 доларів США, 22 листопада 2019 року (1 день) - 7688,81 доларів США, 23 грудня 2019 року (1 день) - 7669,31 доларів США, 10 лютого 2020 року (1 день) - 7650,95 доларів США, з 21 лютого 2020 року по 01 березня 2020 року (10 днів) - 7632,40 доларів США, 18 березня 2020 року (1 день) - 7616,49 грн, 29 квітня 2020 року (1 день) - 7599,81 доларів США, з 28 травня 2020 року по 03 червня 2020 року (7 днів) - 7583,04 доларів США.

З урахуванням зазначених сум заборгованості за кредитним договором і періоду прострочення згідно з позовними вимогами 3% річних у межах строку позовної давності за період з 04 серпня 2017 року по 03 червня 2020 року складає 403,38 доларів США (387,74 доларів США + 0,64 цента + 0,63 цента х 5 + 6,26 доларів США + 0,62 цента х 2 + 4,35 доларів США), що за курсом НБУ на час ухвалення судового рішення еквівалентно 11161,52 грн.

Зазначена сума 3% річних підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Банку.

Щодо вимоги до позичальника про стягнення 3% річних за період з 01 листопада 2012 року по 03 серпня 2017 року, то позивачем пропущена позовна давність і в цій частині вимог необхідно відмовити.

Позов до поручителів не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пунктів 12 договору поруки, укладеного 05 березня 2013 року з ОСОБА_2 , і договору поруки № 2, укладеного 05 березня 2013 року з ОСОБА_3 , порука за цими договорами припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Скориставшись у 2012 році правом на дострокове повернення кредиту згідно зі статтею 1050 ЦК України і подавши позов до суду, Банк змінив термін повернення кредиту у повному обсязі.

Проте вимоги до поручителів протягом 5 років пред`явлені не були, а тому порука є припиненою на підставі частини 4 статті 559 ЦК України.

У зв`язку з наведеним вище апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про дію поруки протягом 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за договором 04 березня 2020 року відповідно до додаткової угоди № 1 від 05 березня 2013 року.

З наведених мотивів не заслуговують на увагу аргументи, висловлені у відзиві на апеляційну скаргу.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову до ОСОБА_1 (у сумі 403,38 доларів США) та про відмову у решті вимог до ОСОБА_1 , у позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з наведених вище підстав.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати позивача по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають частково стягненню із ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог (28,5%) у сумі 1497,68 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вулиця Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) три відсотка річних у сумі 403,38 доларів США (чотириста три долара США 38 центів) і судовий збір у сумі 1497,68 грн (одна тисяча чотириста дев`яносто сім грн 68 коп.).

У решті вимог до ОСОБА_1 та у позові до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта