Провадження № 22-ц/802/433/21 Категорія: 60 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій на час смерті був зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вказувала, що вона, онука ОСОБА_5 , як спадкоємиця за правом представлення свого батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , звернулася 6 жовтня 2020 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, яка постановою від 6 жовтня 2020 року №143/02-31 відмовила їй у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строків на прийняття спадщини.

Вважає, що строк для прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин, а саме у зв`язку з: юридичною необізнаністю; проживанням у м. Нововолинськ та відсутністю в той період часу міжміського транспортного сполучення, відсутністю власного автомобіля; вагітністю, що підтверджується довідкою; інвалідністю третьої групи з дитинства, що підтверджується довідкою; запровадженням у м. Луцьку «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення СОVID-19 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 щодо продовження до 31 серпня 2020 на території України карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та п. 1 протоколу Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 31 липня 2020 року № 15.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_4 просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для звернення до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2021 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , додатковий строк - три місяці з дня набрання рішенням законної сили, для звернення до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем першої черги якої був би її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , якби був живий на час відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що позивач ОСОБА_4 звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса 6 жовтня 2020 pоку, через 2 місяці після закінчення шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Суд не звернув уваги, що наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини є необґрунтованими. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_4 та визначив їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

У частинах 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 2 жовтня 2020 року (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 , у якій на час смерті останньої був зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними будинкової книги А №80866, виданої 24 липня 2008 року КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 1 лютого 2020 року № 72104 від 3 вересня 2020 року, виданої Департаментом державної реєстрації Луцької міської ради (а.с.55-56, 58 зворот).

24 липня 2020 року відповідач ОСОБА_2 подав до нотаріальної контори заяву про те, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , шляхом спільного проживання з померлою на час відкриття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу № 15/2020 від 24 липня 2020 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24 липня 2020 року № 61065199 (а.с.51, 57 зворот).

Судом також встановлено, що 6 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_4 звернулась із заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті її баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був би батько позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , якби був живий. Проте, постановою приватного нотаріуса Валянської Т. П. № 143/02/-31 від 06 жовтня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, у зв`язку із пропуском встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовувала тим, що пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме у зв`язку з: юридичною необізнаністю; проживанням у м. Нововолинськ та відсутністю в той період часу міжміського транспортного сполучення, відсутністю власного автомобіля; вагітністю, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» №88 від 10 жовтня 2020 року (а.с.20); інвалідністю третьої групи з дитинства, що підтверджується довідкою Волинського обласного МСЕК до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 690405 від 15 жовтня 2020 року (а.с.10 зворот); запровадженням у м. Луцьку «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення СОVID-19 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 щодо продовження до 31 серпня 2020 на території України карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та п. 1 протоколу Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 31 липня 2020 року № 15. Крім того, позивач зазначала, що згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» № 186 від 9 жовтня 2020 року, яка наявна в матеріалах справи, вона хворіє на закритий туберкульоз легень у вигляді щільних вогнищ, фіброзу, оперована права легеня, хворіє на хронічну нейрокомпенсаторну приглухуватість 2 ст., остеохондроз грудного відділу хребта (а.с.20).

Відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

До такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності надані позивачем ОСОБА_4 докази, а саме наявність у неї тривалої хвороби, остання є інвалідом 3 групи з дитинства та хворіє на хронічну нейрокомпенсаторну приглухуватість 2 ст., що обмежило її життєдіяльність, знизило здатність спілкування з оточуючими, порушило можливість виконувати соціальні ролі, у зв`язку з чим дійшов цілком обґрунтованого висновку, що причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними та такими, що пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для неї як для спадкоємця на вчинення цих дій.

У своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 285/968/19 Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду та зазначив, що апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що наявність у особи істотних вад слуху призводить до таких наслідків, як обмеження життєдіяльності, зниження здатності спілкування з оточуючими, порушення можливості виконувати соціальні ролі. Психологічні особливості людей з вадами слуху перешкоджають їх інтеграції в суспільстві, продуктивній взаємодії з ним.

У справі що переглядається про істотність вад слуху ОСОБА_4 та обмеження її життєдіяльності свідчить встановлена їй з дитинства інвалідність 3 групи.

Крім того, суд першої інстанції з огляду на наявність у позивача інвалідності, вагітності, тривалої хвороби, врахував, що вона проживає у м. Нововолинську, яке знаходиться на великій відстані від спадкового майна, яке знаходиться у м. Луцьку, відсутністю в той період часу міжміського транспортного сполучення, а також запровадженням у м. Луцьку «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення СОVID-19 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 щодо продовження до 31 серпня 2020 на території України карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, що свідчить про те, що позивач не мала об`єктивної можливості у встановлений законом строк подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_4 є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , які є подібними до відзиву на позовну заяву, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно визнав поважною причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини юридичну необізнаність позивача не заслуговують на увагу, оскільки не вплинули на правильність висновків суду, а усі інші причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які зазначені позивачем в позовній заяві, в сукупності з встановленими обставинами справи суд обґрунтовано визнав поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини і такі висновки суду доводи апеляційної скарги не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: