Справа № 496/4238/20
Провадження № 2/496/537/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Дигуляр А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з під арешту-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом в якому просить суд скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 14.08.2007 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що боржником у виконавчому провадженні в межах якого накладено арешт, є ОСОБА_2 , 1959 року народження, стягувачем товариство з обмеженою відповідальністю «Теплокомуненерго», а органами виконавчої служби Відділ державної виконавчої служби Біляївського району. Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 у наступних частинах: ОСОБА_1 1/4 частина, ОСОБА_2 1/4 частина, ОСОБА_3 1/4 частина, ОСОБА_4 1/4 частина. У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , ОСОБА_1 звернулась до державної нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, де дізналась про вищезазначений арешт майна та відповідно до цього не може належним чином розпоряджатися своїм майном, оскільки є співвласником майна.

Листом від Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у відповідь на заяву позивача, було повідомлено, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділу не перебуває. Борг, відповідно до виконавчого листа №2-1616 було сплачено, арешт з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.08.2007 року, залишився. У зв`язку з тим, що виконавче провадження знищено, виконавча служба не може винести постанову про скасування арешту, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В судове засідання позивач не з`явилась, була повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує просить задовольнити.

Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій також зазначив, що згідно даний автоматизованої системи виконавчого провадження у Відділі на примусовому виконанні відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником яких є ОСОБА_2 , а також було повідомлено, що згідно «Порядку роботи в органах державної виконавчої служби затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5», термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем Мурашовим О.І. відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції від 14.08.2007 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 на підставі виконавчого листа №2-1616 виданого 19.03.2007 року Біляївським районним судом Одеської області.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09.11.2001 року за № НОМЕР_1 , приватизаційним бюро Біляївської міської ради посвідчило, що квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 - 1/4; ОСОБА_2 - 1/4; ОСОБА_3 - 1/4; ОСОБА_4 - 1/4.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого Королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.

На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна.

Оцінюючи усі докази, досліджені в ході розгляду справи в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з під арешту - задовольнити.

Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладено на підставі постанови серії АВ №058437, виданої державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Мурашовим Олександром Івановичем про арешту майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 14.08.2007 року.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Повний текст рішення складено 11.06.2021 року.

Суддя М.Л. Пасечник