Дата документу 11.05.2021 Справа № 545/1455/20
Провадження № 2-о/554/32/2021
Рішення

іменем України

11 травня 2021 року місто Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Тімошенко Н.В.

участю секретаря судових засідань - Колесніченко О.П.,

представника заявника - адвоката Прохур Н.І.,

заінтересованих осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Полтавська районна державна адміністрація, виконавчий комітет Шевченковської раойнної у м. Полтаві ради, виконавчий комітет Щербанівської сільської ради

про видачу обмежувального припису,

встановив:

16.06.2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява обґрунтована тим, що з травня 2018 року разом з ними бабусею та дідусем постійно проживає їх онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча зареєстрована за місцем проживання своєї матері- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Щербані Полтавського району Полтавської області.

Восени 2017 року дитина ОСОБА_6 з ініціативи рідної матері ОСОБА_1 була госпіталізована до дитячого відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. Мальцева О.І. і перебувала там з діагнозом «змішані розлади поведінки та емоцій» з 15 жовтня по 02 листопада 2017 року. Дитину супроводжувала на лікування поліція.

Дитина повідомила лікарям, що «мати б`є …пластиковою лопатою, закриває в туалеті на вулиці і забиває цвяхами, часто б`є по голові та обличчю безпричинно… мати часто вживає алкоголь, а потім свариться та б`є…» (лист за підписом в.о.заст. головного лікаря з медичної частини Полтавської ПОКПЛ ім. Мальцева № М-17/0603 від 05.07.2018 р.)

Заступник головного лікаря ПОКПЛ направляла листа на адресу голови Полтавської РДА Карімова І.Р. 23.10.2017 р. про вчинення над дитиною фізичного та психічного насильства з боку матері. Дитина хоче жити у бабусі, додому (до матері) повертатися не хоче.

24 лютого 2020 року надана характеристика на ученицю Щербанівського ліцею Щербанівської сільської ради Полтавського р-ну Полтавської обл., в якій зазначені тільки позитивний вплив на поведінку, виховання, розвиток дівчинки з боку бабусі та дідуся ОСОБА_8 . Також зазначено, що мати дитини ОСОБА_1 не бере участі у вихованні ОСОБА_9 , дитина категорично проти зустрічей та спілкування з матір`ю, ховається від неї в приміщеннях школи, боїться, що мати її битиме.

Таким чином, заявниця вважає, що її онука є особою, яка зазнала домашнього насильства.

З метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства з боку своєї матері ОСОБА_1 необхідно застосувати обмежувальний припис.

У судовому засіданні представник заявниці заяву підтримала, прохала її задовільнити.

ОСОБА_1 прохала відмовити у задоволенні заяви за безпідставністю. Проте, зазначила, що контакт з донькою ОСОБА_10 у неї відсутній, у сім`ї виникали з нею різні конфлікти.

Представники заінтересованих осіб в судовому засіданні прохали задовольнити заяву.

Заслухавши пояснення представника заявника, ОСОБА_1 , думку заінтересованих осіб, свідка ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27 жовтня 2008 року розірвано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та визначено місце проживання дітей: сина ОСОБА_14 та доньки ОСОБА_9 з матір`ю.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_13 присвоєно прізвище ОСОБА_13 , що вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого повторно 13 травня 2009 року.

В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, однак не надано жодного документу, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 та, відповідно, бабусею неповнолітньої ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2008 р.н. та ОСОБА_16 , 2012 р.н., а також повнолітнього сина ОСОБА_17 , 1998 р.н.

ОСОБА_4 зазначала, що малолітня онука ОСОБА_18 , 2008 р.н. потерпає від психологічного, фізичного та економічного насилля зі сторони матері - ОСОБА_1 , яка закриває в квартирі саму, не лікує, морить голодом, б`є до синців. Про це їй розповідали сусіди та сама ОСОБА_19 , яка проситься щоб бабуся її забрала.

Також сусіди повідомили, що одного разу відповідачка відправила доньку в супроводі поліції в психіатричну лікарню. Будучи цілком здоровою, ОСОБА_19 перебувала в психіатричній лікарні ім..Мальцева три тижні - із 15.10.2017 року по 02.11.2017 року.

Лікарі фактично примусили забрати дитину, оскільки мати за три тижні жодного разу навіть не провідала доньку. Заступник головного лікаря Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.Мальцева направила листа голові Полтавської райдержадміністрації Карімову І.Р. від 23.10.2017 року в якому зазначала про вчинення над дитиною фізичного та психологічного насильства з боку матері.

Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданий КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м.Полтави» від 27.04.2018р., за результатами обстеження спеціалістами встановлено: невротична реакція, дитяча почесуха, грижа білої лінії живота, спазм акомодації, складний гіпертрофічний астигматизм обох очей.

На підставі звернень сільської ради та Полтавської клінічної психіатричної лікарні ім..О.Ф.Мальцева щодо неналежного ставлення матері до дитини ОСОБА_9 та здійснення над нею фізичного та психологічного насильства, завідувачем сектору у справах сім`ї, молоді та спорту Полтавської райдержадміністрації Костенко Л.О. у складі комісії, складено акт від 31.10.2017 року за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Восени 2017 року дитина ОСОБА_6 з ініціативи рідної матері ОСОБА_1 була госпіталізована до дитячого відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. Мальцева О.І. і перебувала там з діагнозом «змішані розлади поведінки та емоцій» з 15 жовтня по 02 листопада 2017 року. Дитину супроводжувала на лікування поліція.

Дитина повідомила лікарям, що «мати б`є …пластиковою лопатою, закриває в туалеті на вулиці і забиває цвяхами, часто б`є по голові та обличчю безпричинно… мати часто вживає алкоголь, а потім свариться та б`є…» (лист за підписом в.о.заст. головного лікаря з медичної частини Полтавської ПОКПЛ ім. Мальцева № М-17/0603 від 05.07.2018 р.)

Заступник головного лікаря ПОКПЛ направляла листа на адресу голови Полтавської РДА Карімова І.Р. ще 23.10.2017 р. і в ньому було зазначено про вчинення над дитиною фізичного та психічного насильства з боку матері. Дитина хоче жити у бабусі, додому (до матері) повертатися не хоче.

Відповідно до Виписки з медичної карти стаціонарного хворого педіатричного відділення № 4402 Полтавської центральної районної клінічної лікарні, де дитина ОСОБА_5 перебувала з 05.11.2017 року по 15.11.2017 року при консультуванні дитини лікарем-психіатром 07.11.2017 р. патологій виявлено не було.

Відповідно до Консультативного висновку щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини ОСОБА_5 № 36 від 24.03.2018 р. (тобто через 6 днів, як дитина від матері була переміщена до дідуся та бабусі) у дитини сильне емоційне виснаження, високий рівень тривоги, викликані постійним очікуванням небезпеки з боку матері. Умови виховання в сім"ї матері сприяють тривалості негативного впливу стресу на дівчинку, проявляються у неврозоподібних явищах, які перешкоджають успішній адаптації та гармонійному особистістному розвитку дитини.

При проведенні бесід з дитиною ОСОБА_20 спеціалістами служби у справах дітей виконкому Шевченківської районної в м. Полтаві ради, дівчинка пояснювала, що не хоче повертатися до матері, яка ображала її та не готувала їжу (ця інформація міститься в довідці № Д02.1-16/410 від 11.04.2018 р., в довідці від 30.03.2018 р.

При опитуванні дитини працівниками поліції в квітні, травні 2018 року ОСОБА_21 поясняла, що мама її постійно ображала, відвозила в психіатричну лікарню, з мамою вона жити не хоче, а хоче жити у бабусі та дідуся.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконкому Шевченківської районної в м. Полтаві ради, затвердженого рішенням № 195 від 27.08.2019 р. (т. 2 а.с. 175-176) дитину ОСОБА_22 доцільно відібрати у матері ОСОБА_1 .

Рішенням № 69 від 17.12.2019 р. було затверджено протокол опікунської ради при виконкомі Щербанівської сільської ради, в якому зазначено, що необхідно направити в Полтавське районне відділення поліції ГУ НП в Полтавській обл. матеріали з метою вирішення питання щодо повернення ОСОБА_16 до занять в Щербанівському ліцеї та доцільності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків.

21 березня 2019 року був виданий Консультативний висновок за результатами обстеження емоційного стану ОСОБА_23 . Дитина дуже добре почуває себе разом з бабусею та дідусем, а матір сприймає негативно. Також зазначено, що дитина хронічних захворювань не має.

05 червня 2019 року виданий Висновок № 26 про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини ОСОБА_23 , де зазначено, що ОСОБА_19 потребує стабільного позитивного відношення, розуміння, підтримки з боку дорослих значимих людей. З цим Висновком була ознайомлена ОСОБА_1 , але забезпечити таке відношення до дитини вона не намагається.

29 липня 2019 року на адресу заступника голови Шевченківської районної в м. Полтаві ради було направлено лист (вих. № 156) за підписом директора КЗ «Полтавська загально-освітня школа І-ІІІ ступенів № 23 Полтавської міської ради Полтавської обл.» в якому викладено процес навчання ОСОБА_24 та результати, також зазначено, що саме бабуся та дідусь мають позитивний влив на розвиток та поведінку ОСОБА_9 , а конфлікти дитини та матері тільки шкодять розвитку дитини.

01 серпня 2019 року ОСОБА_18 власноручно написала в поясненні за ім`я завідувача відділу служби в справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради, що бажає проживати разом з бабусею, за мамою та братом вона не скучає.

Аналогічне за змістом пояснення було написане ОСОБА_25 власноручно і 30 травня 2019 року.

24 лютого 2020 року надана характеристика на ученицю Щербанівського ліцею Щербанівської сільської ради Полтавського р-ну Полтавської обл., в якій зазначені тільки позитивний вплив на поведінку, виховання, розвиток дівчинки з боку бабусі та дідуся ОСОБА_8 . Також зазначено, що мати дитини ОСОБА_1 не бере участі у вихованні ОСОБА_9 , дитина категорично проти зустрічей та спілкування з матір`ю, ховається від неї в приміщеннях школи, боїться, що мати її битиме.

За Актом та Висновком оцінки потреб сім`ї ОСОБА_8 від 21 жовтня 2019 року - бабуся задовольняє потреби дитини, бере участь у вихованні онуки. Зі слів дівчинки, після того, як почала проживати разом з бабусею і дідусем, навчальна успішність поліпшилась, почала навчатися добре. З біологічною матір`ю ОСОБА_1 дитина спілкуватися не бажає. Висловлює бажання проживати та виховуватись в родині бабусі та дідуся.

Батько ОСОБА_23 - ОСОБА_12 29 січня 2020 року письмово висловив свою думу щодо того, що він «за» те, щоб ОСОБА_21 проживала з бабусею та дідусем.

Захищаючи свою онуку ОСОБА_22 , бабуся зверталася неодноразово до різних органів. Це підтверджується листом Полтавського РВП ГУ НП в Полтавській обл. № 3539/115/104/01-2018 від 11.04.2018 р.; письмовими поясненнями від 13.04.2018 р., 31.05.2018 р., записаним працівниками поліції зі слів ОСОБА_24 ; письмовими поясненнями від 29.06.2018 р.; заявою про подію від 18.08.2018 р. та письмовими поясненнями від 18.08.2018 р.; довідкою від 07.11.2019 р. про результати розгляду звернення, зареєстрованого за № 9412 від 16.10.2019 р.; довідкою від 26.11.2019 р. про результати розгляду звернення, зареєстрованого за № 10029 від 06.11.2019 р.; довідкою від 13.12.2019 р. про результати розгляду звернення, зареєстрованого за № 10533 від 22.11.2019 р.; листом ПВП ГУ НП в Полтавській обл. № 652-Д/ОП від 07.11.2019 р.

Особливу увагу необхідно звернути на те, що за повідомленням Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу ГУ НП в Полтавській обл. № 5 Аз від 21.02.2020 р. на ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства).

За повідомленням Полтавського районного суду Полтавської обл. № 545/388/20/1864/20 від 10.03.2020 р. в провадженні суду перебувають дві справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім`ї) та ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство).

Необхідно зазначити, що ніякі бесіди, роз`яснення, попередження, звернення до правоохоронних органів, наявність адміністративних справ в провадженні Полтавського районного суду Полтавської обл. за ознаками ст. 173-2 та ст. 173 КУпАП, належним чином не впливають на ставлення ОСОБА_1 до своєї дитини ОСОБА_23 , вона постійно кричить на ОСОБА_26 , каже їй, що забирає її та веде до лікаря-психіатра.

При будь-якому згадуванні про матір у Ані починається нервове збудження, яке треба вгамовувати тривалий час, плаче і кричить ночами після кожного «спілкування» з матір`ю, яку дуже боїться.

Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

ОСОБА_6 більш ніж два роки проживає разом з бабусею та дідусем, але за цей час її мати - ОСОБА_1 , жодного разу не придбала для дитини ні продуктів харчування, ні солодощів, ні одягу та взуття, ні підручників чи будь-якого іншого навчального приладдя.

За клопотанням ОСОБА_1 був допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який заперечив негативний вплив матері до доньки.

Однак пояснення свідка ОСОБА_11 суд не приймає до уваги, оскільки доводи спростовуються матеріалами та доказами у справі.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей).

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству",обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

«Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

Ураховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо доньки, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідності у видачі обмежувального припису відносно матері, а саме - заборони ОСОБА_27 перебувати в місці фактичного проживання (перебування) неповнолітньої ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: квартира АДРЕСА_2 .

У задоволенні заяви в іншій частині щодо обмеження ОСОБА_27 спілкування з дитиною ОСОБА_29 , заборони ОСОБА_27 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування неповнолітньої ОСОБА_28 та осіб, що її супроводжують - ОСОБА_4 та ОСОБА_30 за наступними адресами: - квартира АДРЕСА_2 (приміщення фактичного місця мешкання ОСОБА_4 та ОСОБА_30 ); - АДРЕСА_3 (приміщення Щербанівського ліцею Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області), заборони ОСОБА_27 особисто і через третіх осіб розшукувати неповнолітню ОСОБА_5 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_27 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборони ОСОБА_27 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення)з неповнолітньою ОСОБА_29 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, суд вважає задоволенню не підлягає.

У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-1-350-6,350-8 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Полтавська районна державна адміністрація, виконавчий комітет Шевченковської раойнної у м. Полтаві ради, виконавчий комітет Щербанівської сільської ради про видачу обмежувального припису - задовільнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити ОСОБА_27 перебувати в місці фактичного проживання (перебування) неповнолітньої ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: квартира АДРЕСА_2 .

В іншій частині заяви ОСОБА_4 у задоволенні відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч.4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд міста Полтави протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників, які брали участь у справі:

заявник:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Представник заявника: Прохур Наталія Іванівна , адреса: АДРЕСА_5

заінтересовані особи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: адреса: АДРЕСА_1 .

Полтавська районна державна адміністрація, м. Полтава, вул. Шевченка,5.

Виконавчий комітет Шевченковської районної у м. Полтаві ради, м. Полтава, вул. Івана Мазепи,30.

Виконавчий комітет Щербанівської сільської ради Полтавського району, м.Полтава, вул. Центральна,2.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В.Тімошенко