Номер провадження: 22-ц/813/3072/21
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року про відкриття провадження, постановлену під головуванням судді Донцова Д.Ю., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «акціонерний банк «Порто-Франко», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор», товариства з обмеженою відповідальністю «Професіонал» про визнання недійсними електронних торгів (аукціону) з реалізації нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний банк «Порто-Франко», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор», ТОВ «Професіонал» про визнання недійсними електронних торгів (аукціону) з реалізації нерухомого майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 відкрито провадження по справі.

Не погодившись з ухвалою суду про відкриття провадження, ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд мав постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження, разом з тим приписи п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України були проігноровані та постановлено незаконну ухвалу.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 19 травня 2021 року були сповіщені належним чином (а.с. 39- 53 т. 2).

Від адвоката Коток А.М., представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» 11.05.2021 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про перенесення розгляду справи з тих підстав, що адвокат Коток А.М. відбуває у відпустку (а.с. 54-58 т. 2).

Колегія суддів прийшла висновку про те, що клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» не підлягає задоволенню за тих підстав.

Апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року про відкриття провадження перебуває в апеляційному суд тривалий час, неодноразово слухання справи було відкладено з поважних причин.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Бойко А.В., представника ОСОБА_1 , дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «АБ «Порто-Франко», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор», ТОВ «Професіонал» про визнання недійсними електронних торгів (аукціону) з реалізації нерухомого майна, в якому просив:

- визнати недійсними електронні торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 09.07.2019 р. з реалізації лоту GL8N24844 в частині продажу майнових прав на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :36:008:0010 та :36:008:0011, які належать на праві власності ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним Протокол про проведення електронних торгів № 1 UA-ЕА-2019-07-02-000075-b від 09.07.2019 р., складений за результатами торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 09.07.2019 р. з реалізації лоту GL8N24844 в частині продажу майнових прав на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :36:008:0010 та :36:008:0011, які належать на праві власності ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності АДРЕСА_2 в частині продажу майнових прав на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,кадастровий номер :36:008:0010 та :36:008:0011, які належать на праві власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування свого позову позивач посилався на те, що йому стало відомо, що 09.07.2019 року шляхом проведення електронних торгів (аукціонів) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено реалізацію пулу активів ПАТ АБ «Порто-Франко», до складу якого зокрема, входили майнові права на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :36:008:0010 та :36:008:0011.

Переможцем аукціону є ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» оператором через електронний майданчик якого переможець набув права на участь електронних торгах є ТОВ «Професіонал».

Також, ОСОБА_1 стало відомо, що 20.08.2019 р. між ПАТ «Порто-Франко» як продавцем та ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» як покупцем був укладений Договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №41.

Відповідно до зазначеного Договору ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» прийняло у власність майнові права на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :36:008:0010 та :36:008:0011.

ОСОБА_1 вважає, що електронні торги в частині продажу майнових прав на житловий будинок та земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та Договір про купівлю майнових прав щодо зазначеного майна, є недійсними, оскільки ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу придбав у ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0543 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :36:008:0010, а також земельну ділянку площею 0,0060 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :36:008:0011.

На підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу, ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :36:008:0010 та :36:008:0011.

Отже, єдиним законним власником вищезазначеного майна є ОСОБА_1 , саме ОСОБА_1 мав та має право володіти, користуватись га розпоряджатися житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та земельними ділянками, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер:36:008:0010 та :36:008:0011.

ОСОБА_1 вважає, що ПАТ АБ «Порто-Франко» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не будучи власниками житлового будинку та земельних ділянок здійснили їх продаж, внаслідок чого незаконно позбавили ОСОБА_1 права власності на ці об`єкти нерухомості, здійснили продаж майнових прав на будинок, який взагалі не існує, оскільки був знесений.

ОСОБА_1 вважаючи, що електронні торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 09.07.2019 р. з реалізації лоту GL8N24844 в частині продажу майнових прав на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :36:008:0010 та :36:008:0011 є недійсними, а відтак протокол складений за його результатами та укладений договір купівлі-продажу майнових прав є недійсними, звернувся до суду з зазначеним позовом за захистом своїх майнових прав.

Відкриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «АБ «Порто-Франко», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор», ТОВ «Професіонал» про визнання недійсними електронних торгів (аукціону) з реалізації нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що позов підсудний Приморському районному суду м. Одеси.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 частини першої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства України та джерелом права, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

У Рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine) від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04 Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, що закріплено у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

На підставі вищевикладеного, Приморський районний суд м. Одеси на законних підставах відкрив провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом у відповідності до вимог ст. 30 ЦПК України на підтвердження чого надав докази.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до незгоди із висновками суду першої інстанції та їх оцінки, та вагомих і достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 травня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

_______________________________________ Т.В. Цюра