Справа № 630/179/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м.Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого Зінченка О.В., за участю секретаря судового засідання Тимошенко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Люботин цивільну справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовної заявою у якій, з урахуванням зміни предмету позову, в якому просить:

- усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком та надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 ключі від дверей у житловий будинок та надвірних приміщень;

-судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтований тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі договору купівлі продажу від 23.11.2004. Позивач та відповідач зареєстровані у вказаному житловому будинку та проживали однією сім`єю. З листопада 2020 року відповідач відносно позивача вчиняв фізичне насильство, що підтверджується висновками фахівця з питань судово-медичної експертизи. У лютому 2021 року через систематичне насильство в сім`ї з боку відповідача, останній змусив позивача залишити помешкання у житловому будинку. Позивач зазначає, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні будинком.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі пояснили наступне. Позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач вчиняє фізичне насильство відносно позивача, через що остання вимушена звертатися до поліції, крім цього відповідач не впускає позивача до будинку та вважає, що будинок був придбаний у період шлюбу за кошти його покійної матері. Пояснила, що 12.02.2021 відбувся конфлікт між нею та відповідачем, через який позивача забрала швидка та вона покинула будинок. Зазначила, що 2 тижні мешкала у знайомих, а потім поїхала до своєї матері. Вісім місяців позивач працювала за кордоном, а в цей час відповідач мешкав у будинку з іншою жінкою. 31.08.2020 позивач повернулася та мешкала у своїй матері. Пояснила, що не поверталася мешкати до будинку, через те, що відповідач ї не впустить. Однак вказала, що це її припущення. На початку вересня повернулася до будинку і мешкали разом з відповідачем до 14.01.2021. Потім відповідач знов зійшовся з іншою жінкою і почав позивача бити, виганяти з будинку та забрав всі ключі. Навесні позивач також приїжджала до будинку та відповідач пускав її.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 пояснивши наступне. Позивач з 2018 року не мешкає в будинку, через те, що працює за кордоном. Зазначив, що як позивач з`являється в будинку то відразу зникають гроші, коштовності. Вказав, що останній раз позивач приїздила до будинку у січні 2021 року та зламала замок на дверях, двері досі відчинені та без замка. Зазначив, що позивач має ключі від калитки та ключі від дверей, які постійно знаходяться в одному місці, про яке відомо позивачу. Пояснив, що як позивач приїздить до будинку то він не перешкоджає їй з донькою там мешкати.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

Позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.11.2004, витягом про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 554242 від 23.11.2004 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 11.03.2021 № 247723675.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст.383 ЦК України, закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

За положеннями ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладених норм чинного законодавства, суд вважає, що у даній справі доведенню позивачем підлягає не лише факт наявності права власності, але і наявності перешкод у користуванні своєю власністю.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, у судовому засіданні встановлено, що вказаний житловий будинок був придбаний у шлюбі, сторони не заперечують, що він є спільною сумісною власністю подружжя та пояснили, що мають намір звернутися до нотаріуса з метою поділу майна за взаємною згодою.

Таким чином, аналізуючи надані суду сторонами пояснення та письмові докази суд вбачає, що між сторонами склались неприязні та напружені стосунки, які як наслідок виражаються у складнощах сумісного проживання, однак позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження того факту, що відповідач фактично перешкоджає позивачу у користуванні житловим будинком, не впускає її до будинку, забороняє або інших чином перешкоджає проживати.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст.12, 43, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду до або через Люботинський міський суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт номер НОМЕР_1 , виданий органом 6325, 29.09.2020, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 1МВМ Жовтневого РВХМУУМВС України в Харківській області, 22.11.2001, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.В. Зінченко

Повний текст рішення виготовлений 18.05.2021.