Єдиний унікальний номер справи: 489/6570/19
Провадження № 22-ц/812/977/21 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

24 травня 2021 року м. Миколаїв Справа № 489/6570/19

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Пасечнюком І.П.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

-представників відповідача Комунального спеціалізованого монтажно-експлуатаційного підприємства - Яновського Ю.Є., Гречаної Є.Й.

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Комунального спеціалізованого монтажно-експлуатаційного підприємства, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене у приміщенні того ж суду, 15 березня 2021 року, під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., повний текст рішення складено 17 березня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального спеціалізованого монтажно - експлуатаційного підприємства та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вік технології» про відшкодування майнової шкоди,

встановив:

11 грудня 2019 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Комунального спеціалізованого монтажно - експлуатаційного підприємства (далі - Підприємство) про відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2020 року залучено в якості співвідповідача ТОВ «Вік технології».

В обґрунтування позову зазначала, що 12 вересня 2019 року близько 19:30 год., на розі вулиць Шевченко - Лягіна в місті Миколаєві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного її автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Mazda CX5, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Автомобіль Daewoo Lanos рухався по вулиці Лягіна в сторону вулиці Шевченка, під`їхавши до перехрестя вулиць Лягіна та Шевченка водій побачив знак 2.3 «Головна дорога» та продовжив проїзд перехрестя рухаючись по головній дорозі. Проте, проїжджаючи дане перехрестя сталося зіткнення з автомобілем Mazda CX5, від якого автомобіль Daewoo Lanos отримав удар у задню праву сторону та змінив вектор руху і зіткнувся з деревом на узбіччя дороги. В результаті цього автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Водій автомобіля Mazda CX5 перед проїздом зазначеного перехрестя міг помітити лише дорожні знаки, які вказували на дорожні роботи та напрямок їх об`їзду, оскільки вони закривали знак пріоритету та унеможливлювали його видимість для учасників дорожнього руху.

В результаті ДТП працівниками поліції, всупереч фактичним обставинам справи, було складено адміністративний матеріал на водія автомобіля Mazda CX5 ОСОБА_4 .

Проте, постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року, провадження у справі про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач зазначав, що причиною ДТП стали встановлені відповідачами на перехресті вулиць Шевченко-Лягіна вочевидь суперечливі дорожні знаки, що створили у кожного учасника дорожнього руху впевненість у можливості першочергового проїзду перехрестя.

Посилаючись на викладене, уточнюючи позовні вимоги, позивач просила стягнути в солідарному порядку з Підприємства та ТОВ «Вік технології» 36 858 грн. 83 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої автомобілю Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , витрати пов`язані з проведенням автотоварознавчого дослідження у розмірі 2500,00 грн. та судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

У відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти позову, ТОВ «Вік технології» посилалось на недоведеність, як вини товариства у настанні події та причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та встановленими дорожніми знаками, так і розміру понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля. Крім того, допустило вірогідність можливого здійснення страхових виплат за укладеним договором зі страховою компанією.

У відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти позову, Підприємство посилалось на те, що постанова суду від 23 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_4 не має преюдиційного значення при розгляді даної цивільної справи та вважало, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу марки Mazda CX5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_4 п.п. 2.3 б, 10.1, 16.11, 16.15 ПДР України, яка не слідкувала за дорожньою обстановкою та особливостями її змін, здійснила виїзд на вказане перехрестя та не надала переваги у русі, допустив зіткнення з транспортним засобом позивача. Вважало, що відсутні підстави покладення на підприємство цивільно - правових наслідків цієї події.

У відповіді на відзив Підприємства, представник позивача посилався на необґрунтованість його заперечень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто в солідарному порядку з Комунального підприємства монтажно - експлуатаційне підприємство Миколаївської міської ради, ТОВ «Вік технології» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану автомобілю Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 36858 грн. 83 коп. та витрати пов`язані за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2500 грн. 00 коп. Всього на загальну суму 39358 грн. 83 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства монтажно - експлуатаційне підприємство Миколаївської міської ради, ТОВ «Вік технології» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., з кожного по 384 грн. 20 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Комунальне спеціалізоване монтажно-експлуатаційне підприємство, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати в частині солідарного стягнення матеріальної шкоди та ухвалити нове рішення, яким в частині позовних вимог до Підприємства відмовити.

Скаргу обґрунтовувало невідповідністю висновків суду обставинам справи, положенням чинного цивільно-процесуального законодавства, невстановлені вини підприємства, а тому відсутні підстави для стягнення з Підприємства матеріальної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на невідповідність доводів апеляційної скарги реальним обставинам справи, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності транспортний засіб Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

12 вересня 2019 року близько 19:30 год., в місті Миколаєві в районі перехрестя нерівнозначних доріг вулиць Шевченка - Лягіна відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Mazda CX5, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Згідно Звіту № 155/10-19 про оцінку автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 22 жовтня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження під час ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 36585 грн. 83 коп. За проведення автотоварознавчого дослідження, ОСОБА_2 сплачено 2500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 47 від 22 жовтня 2019 року.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначала, що пошкодження належного їй транспортного засобу відбулося внаслідок зіткнення з автомобілем Mazda CX5 на перехресті вулиць Шевченко-Лягіна через неналежне встановлення вочевидь суперечливих дорожніх знаків, що створили у кожного учасника дорожнього руху впевненість у можливості першочергового проїзду перехрестя.

Суд, задовольняючи позов, погодився з аргументами позову, і стягнув завдану позивачеві майнову шкоду у солідарному порядку з відповідача Підприємства, як особи, на яку законодавчо покладено обов`язки постійного контролю експлуатаційного стану усіх елементів дорожніх об`єктів та негайного усунення виявлених пошкоджень чи інших перешкод в дорожньому русі, а з ТОВ «Вік технології», як встановлення дорожніх знаків, які повинні забезпечити нормальний дорожній рух.

В силу частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів (статті 89, 263 ЦПК України).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення, що дотримано судами при розгляді вказаної справи.

Суд першої інстанції не виконав вимоги закону щодо всебічності та повноти розгляду справи. Зокрема, судом неповно встановлений характер спірних правовідносин, норми права, що їх регулюють, та склад учасників.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

В силу статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Між тим, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей1166,1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина 2статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).

Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Правило відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки сформульоване у частині другій статті 1187 ЦК України. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду.

Також законом визначені особливості відповідальності за шкоду, яка настала внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

В силу частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини 2 статті 1187 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд не застосовував зазначені норми закону щодо порядку відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, не звернув увагу на те, що з урахуванням вказаних вимог щодо визначення джерела підвищеної небезпеки, обставин справи, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 12 вересня 2019 року і наслідком якої було пошкодження належного позивачеві транспортного засобу, відбулася за участі двох джерел підвищеної небезпеки - транспортного засобу Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Mazda CX5, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Отже, насамперед, безпосереднім учасником спірних правовідносин є, окрім водія пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 , володілець другого джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_4 .

З огляду на зміст та підстави заявлених позовних вимог, викладені у позовній заяві та заяві позивача щодо залучення до участі у справі співвідповідача ТОВ «Вік технології», обставини справи, наведені норми права позивач мав довести, а суд перевірити та встановити учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 вересня 2019 року, факти порушення вказаними особами відповідних норм та правил, які мали безпосередній причинно-наслідковий зв`язок із завданням шкоди майну позивача.

Між тим, суд таких вимог не виконав.

Поза увагою суду залишилося питання про наявність в учасників події договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим, залишилося не вирішеним питання про притягнення до участі у справі страхових компаній, де ці договори були укладені.

Більше того, згі дно даних ЄДРСР, постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2020 року провадження у адміністративній справі № 490/1763/20 (чим було обґрунтоване клопотання про залучення як співвідповідача ТОВ «Вік технології», а.с. 87-89) про притягнення директора ТОВ «Вік - Технології», до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи постанову суд виходив з відсутності даних, які б підтверджували умисел вищезазначеної відповідальної посадової особи, що призвів до настання події, що розглядається у даній справі, та відсутності причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та порушенням вимог ДСТУ та СОУ.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали даної справи не дають достатніх підстав стверджувати, що причиною ДТП стало саме встановлення суперечливих дорожніх знаків.

Заінтересовані особи, між якими виник спір про право, що переданий на розгляд суду, називаються сторонами. Отже сторонами у цивільному процесі є юридично заінтересовані особи (фізичні або юридичні), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст. 48 ЦПК України).

Позивач - особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів якої порушується цивільна справа в суді і розпочинається цивільний процес.

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Саме позивач визначає коло учасників справи, зміст позовних вимог та підстави заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України).

ОСОБА_2 позовні вимоги заявлені лише до Підприємства та ТОВ «Вік технологій», як до осіб, які, на думку позивача, не забезпечили безпечність руху та відповідну розстановку дорожніх знаків, наслідком чого стала дорожньо-транспортна пригода, тоді як особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки, за участі якої відбулася дорожньо-транспортна пригода ( ОСОБА_4 ), в якості відповідача нею не залучалась.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина 2статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів.

Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини 1-3 статті 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18),від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18),від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18),від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18),від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18),від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Вирішуючи спір, суд не звернув належної уваги на вказані обставини справи, не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин та вимогами закону, що їх регулюють, складом їх учасників, і, як наслідок, в порушення вимог п. 3 ч. 5 ст. 12, ч. 2 ст. 51 ЦПК України не роз`яснив позивачу право щодо пред`явлення позовних вимог до належного кола відповідачів, зокрема до ОСОБА_4 .

Апеляційний суд з огляду на положення статті 13, частин 1, 6 статті 367 ЦПК України позбавлений повноважень щодо залучення до участі у справі нових осіб.

При цьому, відповідно до приписів частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення

За такого, рішення суду, яке постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, в силу вимог пункту 4 частини 1, пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду скасовано, а в позові відмовлено судові витрати покладаються на позивача.

Так, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь підприємства сплачений останнім за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 577 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального спеціалізованого монтажно-експлуатаційного підприємства задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2021 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального спеціалізованого монтажно - експлуатаційного підприємства та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вік технології» про відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального спеціалізованого монтажно - експлуатаційного підприємства (, 54028, м. Миколаїв, вул. 11 Лінія, б.80) 577 (п`ятсот сімдесят сім) грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 25 травня 2021 року.