Справа № 466/6097/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Молінській С.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач Львівська міська рада представник позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, в якому просить ухвалити про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частку в розмірі 9/16 в житловому будинку АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29 січня 2019 року серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Він, ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем за законом майна, яке належало його матері - спадкодавцеві ОСОБА_4 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України та довідкою № 5602 про присвоєння ідентифікаційного номера.

За життя його мати ОСОБА_4 заповіту не складала, а тому за даних фактичних обставин має місце спадкування за законом.

На виконання вимог ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, він, позивач, після смерті матері звернувся до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І. із заявою про прийняття спадщини за законом, внаслідок чого було зареєстровано спадкову справу № 04/2019, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59114885, виданому 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 він, позивач, залишився єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки його, позивача, батько та чоловік спадкодавця - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інших дітей у спадкодавця ОСОБА_4 не було.

Спадкове майно після смерті матері складається із рухомого та нерухомого майна.

Рухоме майно складається, зокрема, але не обмежуючись, із майнових прав власника приватного підприємства «Акумед» (), на яке ним, позивачем, вже отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видане 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І. та зареєстроване в реєстрі за № 32.

Нерухоме майно складається, зокрема, але не обмежуючись, із частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим Головою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29 квітня 2004 року згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29.04.2004 р. № 412, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3761529, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 04 червня 2004 року. Крім цього, Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 15 квітня 2004 року виготовлено технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно вищевказаних правовстановлюючих документів, копії яких долучено до позовної заяви, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , і право власності на нього було оформлене 29 квітня 2004 року.

Як зазначалось вище, ОСОБА_5 - це його, позивача, батько та чоловік спадкодавця ОСОБА_4 (його, позивача, матері).

Юридичний факт укладення шлюбу 14 лютого 1980 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (батьки позивача) підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 14 лютого 1980 року серія НОМЕР_2 .

Його, позивача, батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі та фактично разом проживали з 14 лютого 1980 року і до часу смерті батька, яка настала до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт смерті ОСОБА_5 23 червня 2011 року підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 24 червня 2011 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Факт спільного проживання спадкодавця ОСОБА_4 без реєстрації та ведення спільного господарства разом з ОСОБА_5 до моменту його смерті та здійснення нею його поховання підтверджується довідкою № 1162 від 27.07.2011 року, виданою ЛКП «Тополя-406».

Оскільки право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набуто 29 квітня 2004 року, тобто, в період перебування в зареєстрованому шлюбі та під час фактичного проживання його батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , то вказаний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було набуто на підставі наступних документів:

-договору купівлі-продажу від 20 лютого 1997 року, посвідченого Попович Г.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1299 (копія додається), укладеного між колективним підприємством «Акмяна» та гр. ОСОБА_5 , за умовами якого КП «Акмяна» продало, а ОСОБА_5 купив приміщення офісу в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 39,8 кв.м;

-з розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації Виконавчого комітету Львівської міської ради № 180 від 16 лютого 1998року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії» вбачається, що за результатами розгляду заяви п. ОСОБА_5 та враховуючи листа головного управління архітектури та містобудування № 1610/2295 від 09.01.1998 року про узаконення самовільного будівництва було встановлено, що на місці існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_3 самовільно збудовано 2-х поверховий житловий будинок розміром 9,0 х 8,4м. Висновком міжвідомчої комісії (прот.№ 14/1 від 22.04.97р.) погоджена подальша експлуатація окремо розміщеного 2-х поверхового житлового будинку АДРЕСА_3 , розміром 9,0 х 8,4м;

-з наказу департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради № 1610/32-07 від 28 січня 1999 року «Про затвердження акту державної технічної комісії про готовність до експлуатації 2-х поверхового житлового будинку АДРЕСА_3 » видно, що цим наказом було затверджено Акт державної технічної комісії від 11 січня 1999року про готовність до експлуатації 2-х поверхового житлового будинку на АДРЕСА_3 , збудованого гр. ОСОБА_5 , відповідно до розпорядження Шевченківської райадміністрації від 16.02.198 року №180 та проектної документації, погодженої Головним управлінням архітектури і містобудування затвердити;

-із розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 343 від 08.04.2004 року «Про присвоєння поштового номера» вбачається, що житловому будинку, який розташований на АДРЕСА_3 , загальною площею 168,9 кв.м. і належить ОСОБА_5 , було присвоєно поштовий номер 7.

Копії вищевказаних договору купівлі-продажу, наказу та розпоряджень долучені до позовної заяви.

Він, позивач, вважає, що викладені документально підтверджені факти свідчать про те, що в період перебування його батьків в зареєстрованому шлюбі та їх спільного проживання було куплено приміщення офісу площею 39,8 кв.м., проте в подальшому перебудовано в житловий будинок, загальною площею 168,9 кв.м. та здано в експлуатацію в 1999 році, а тому вказаний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними.

З огляду на це, можна зробити висновок, що його матері, спадкодавцеві ОСОБА_4 , в цьому житловому будинку належить на праві власності належить 1/2 частка.

Щодо стосується іншої 1/2 частки у вищевказаному житловому будинку АДРЕСА_1 , яка належала його, позивача, батькові ОСОБА_5 та чоловікові спадкодавця ОСОБА_4 , то він, ОСОБА_1 , вважає за необхідне зазначити наступне.

22 січня 2009 року його батько ОСОБА_5 склав заповіт на користь свого позашлюбного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким заповів останньому все належне йому майно.

Проте, оскільки спадкодавець - ОСОБА_4 на момент смерті свого чоловіка була непрацездатною вдовою, так як є інвалідом 3 групи з дитинства, що підтверджується довідкою серія НОМЕР_4 , виданою Головою МСЕК, то вона мала право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

З метою реалізації права, передбаченого ст. 1241 ЦК України, його мати - спадкодавець ОСОБА_4 звернулась в Третю львівську державну нотаріальну контору із заявою № 1333 від 27 липня 2011 року про прийняття спадщини за законом (на обов`язкову частку), де вказала наступне: « ІНФОРМАЦІЯ_3 помер мій чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець с. Гарбузів, Зборівського р-ну, Тернопільської області, що проживав в АДРЕСА_1 , особняк та залишив заповіт на ім`я ОСОБА_6 . На день його смерті залишилось таке спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, що розташована на АДРЕСА_1 , та передана для обслуговування житлового будинку; земельна ділянка, що розташована в селі Підгірці Бродівського району Львівської області. Спадщину за законом я приймаю. Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_6 . Спадкоємцем до обов`язкової частки є я дружина померлого - ОСОБА_4 . Зміст ст. 60 СК України мені нотаріусом роз`яснено, на видачу Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя я претендую».

06 грудня 2011 року спадкодавець ОСОБА_4 повторно звернулась в Третю львівську державну нотаріальну контору із додатковою заявою № 2354 про прийняття спадщини за законом (на обов`язкову частку), де вказала додатковий перелік рухомого та нерухомого спадкового майна, спадщину на яке вона приймає та на яке претендує.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_4 вчинила всі необхідні активні юридичні дії та прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 і є спадкоємцем до обов`язкової частки спадкового майна померлого.

Розмір частки у майні (житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), до якого ввійшла прийнята обов`язкова частка, він, позивач, визначає наступним чином:

- 1/2 частка у житловому будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , належить спадкодавцеві ОСОБА_4 на праві власності, як частка кожного із співвласників у праві спільної власності подружжя, які є рівними (ст. 60 Сімейного кодексу України);

- інша частка в розмірі 1/2 у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_5 (чоловіку спадкодавця ОСОБА_4 ) на праві власності, як частка кожного із співвласників у праві спільної власності подружжя, які є рівними (ст. 60 Сімейного кодексу України).

З цієї частки визначається розмір обов`язкової частки, на яку мала право і успадкувала ОСОБА_4 відповідно до ст.1241 ЦК України, як непрацездатна вдова (інвалід третьої групи з дитинства).

У випадку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги були б: дружина - ОСОБА_4 ; він - позивач ОСОБА_1 , як син; ОСОБА_6 - позашлюбний син від іншої жінки, з якою ОСОБА_5 ніколи в шлюбі не перебував; син - ОСОБА_7 , народжений до реєстрації укладення шлюбу з ОСОБА_4 . Тобто, всього спадкоємців за законом 4 особи.

Таким чином, у випадку спадкування за законом з частки в розмірі 1/2 у житловому будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , кожному із чотирьох спадкоємців належала б частка в розмірі 1/8 із 1/2 частки.

Отже, розмір обов`язкової частки його матері ОСОБА_4 в цілому житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/16.

З врахуванням належності ОСОБА_4 на праві власності частки в розмірі 1/2, як частки співвласника у праві спільної власності подружжя, та обов`язкової частки в розмірі 1/16, можна визначити загальний розмір належної її частки в цілому житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 8/16 + 1/16 = 9/16.

Таким чином, загальний розмір частки ОСОБА_4 в цілому житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 9/16 (56,25%).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії 29 травня 2020 року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І. йому, позивачу, було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно щодо якого ОСОБА_4 , а тому він вирішив звернутись в суд.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Шевченківського районного м. Львова від 13 серпня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного м. Львова від 28 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 04 березня 2021 року о 14.30 год., представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бобер А.М. не з`явився, подав заяву про згоду на розгляд справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник Львівської міської ради Балюєв С.В. в судове засідання не з`явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі.

Оскільки, в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 04 березня 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується долученою до справи копією свідоцтва про смерть від 29 січня 2019 року серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом майна, яке належало його матері - спадкодавцеві ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , що на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України та довідкою № 5602 про присвоєння ідентифікаційного номера.

За життя його мати ОСОБА_4 заповіту не складала, а тому в даному випадку має місце спадкування за законом.

На виконання вимог ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, позивач ОСОБА_1 після смерті матері звертався до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І. із заявою про прийняття спадщини за законом, внаслідок чого було зареєстровано спадкову справу № 04/2019, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59114885, виданим 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 залишився єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки його батько та чоловік спадкодавця - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інших дітей у спадкодавця ОСОБА_4 не було.

Спадкове майно після смерті матері складається із рухомого та нерухомого майна.

Рухоме майно складається, зокрема, але не обмежуючись, із майнових прав власника приватного підприємства «Акумед» (), на яке ним, позивачем, вже отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видане 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І. та зареєстроване в реєстрі за № 32.

Нерухоме майно складається, зокрема, але не обмежуючись, із частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим Головою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29 квітня 2004 року згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29.04.2004 р. № 412, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3761529, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 04 червня 2004 року. Крім цього, Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 15 квітня 2004 року виготовлено технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно вищевказаних правовстановлюючих документів, копії яких долучено до позовної заяви, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , і право власності на нього було оформлене 29 квітня 2004 року.

ОСОБА_5 - це батько позивача ОСОБА_1 та чоловік спадкодавця ОСОБА_4 (мати позивача. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Юридичний факт укладення шлюбу 14 лютого 1980 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (батьки позивача) підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 14 лютого 1980 року серія НОМЕР_2 .

Батьки позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі та фактично разом проживали з 14 лютого 1980 року і до часу смерті батька, яка настала до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт смерті ОСОБА_5 23 червня 2011 року підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 24 червня 2011 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Факт спільного проживання матері позивача ОСОБА_1 - спадкодавця ОСОБА_4 без реєстрації та ведення спільного господарства разом з ОСОБА_5 до моменту його смерті та здійснення нею його поховання підтверджується довідкою № 1162 від 27.07.2011 року, виданою ЛКП «Тополя-406».

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (в редакції чинній станом на 29 квітня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домаш-нього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набуто 29 квітня 2004 року, тобто, в період перебування в зареєстрованому шлюбі та під час фактичного проживання його батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , то вказаний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було набуто на підставі наступних документів:

-договору купівлі-продажу від 20 лютого 1997 року, посвідченого Попович Г.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1299 (копія додається), укладеного між колективним підприємством «Акмяна» та гр. ОСОБА_5 , за умовами якого КП «Акмяна» продало, а ОСОБА_5 купив приміщення офісу в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 39,8 кв.м;

-з розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації Виконавчого комітету Львівської міської ради № 180 від 16 лютого 1998року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії» вбачається, що за результатами розгляду заяви п. ОСОБА_5 та враховуючи листа головного управління архітектури та містобудування № 1610/2295 від 09.01.1998 року про узаконення самовільного будівництва було встановлено, що на місці існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_3 самовільно збудовано 2-х поверховий житловий будинок розміром 9,0 х 8,4м. Висновком міжвідомчої комісії (прот.№ 14/1 від 22.04.97р.) погоджена подальша експлуатація окремо розміщеного 2-х поверхового житлового будинку АДРЕСА_3 , розміром 9,0 х 8,4м;

-з наказу департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради № 1610/32-07 від 28 січня 1999 року «Про затвердження акту державної технічної комісії про готовність до експлуатації 2-х поверхового житлового будинку АДРЕСА_3 » видно, що цим наказом було затверджено Акт державної технічної комісії від 11 січня 1999року про готовність до експлуатації 2-х поверхового житлового будинку на АДРЕСА_3 , збудованого гр. ОСОБА_5 , відповідно до розпорядження Шевченківської райадміністрації від 16.02.198 року №180 та проектної документації, погодженої Головним управлінням архітектури і містобудування затвердити;

-із розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 343 від 08.04.2004 року «Про присвоєння поштового номера» вбачається, що житловому будинку, який розташований на АДРЕСА_3 , загальною площею 168,9 кв.м. і належить ОСОБА_5 , було присвоєно поштовий номер 7.

Копії вищевказаних договору купівлі-продажу, наказу та розпоряджень долучені до позовної заяви.

На підставі викладених документально підтверджених фактів можна зробити висновок, що в період зареєстрованого шлюбу та фактичного спільного проживання спадкодавця ОСОБА_4 та його батька ОСОБА_5 ним було куплено приміщення офісу площею 39,8 кв.м., проте в подальшому перебудовано в житловий будинок загальною площею 168,9 кв.м. та здано в експлуатацію в 1999 році.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Положеннями ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 цього Кодексу співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Згідно абз. 7 п. 3.4. Листа 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27 - 31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв`язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Таким чином, на підставі аналізу наведених законодавчих положень, та враховуючи те, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набутий в період перебування в зареєстрованому шлюбі та спільного фактичного проживання, то він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, а відтак можна зробити висновок, що спадкодавцеві ОСОБА_4 в цьому житловому будинку належить на праві власності частка в розмірі 1/2.

Щодо стосується іншої 1/2 частки у вищевказаному житловому будинку АДРЕСА_1 , яка належала батькові позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та чоловікові спадкодавця ОСОБА_4 , то суд вважає за необхідне зазначити про таке.

ОСОБА_5 за життя 22 січня 2009 року склав заповіт на користь свого позашлюбного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким заповів останньому все належне йому майно.

Однак мати позивача ОСОБА_1 - спадкодавець ОСОБА_4 на момент смерті свого чоловіка ОСОБА_5 була непрацездатною вдовою, так як є інвалідом 3 групи з дитинства, що підтверджується довідкою серія НОМЕР_4 , виданою Головою МСЕК, а тому вона мала право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Таким чином, у ст. 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту, тобто, закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.

З метою реалізації права, передбаченого ст. 1241 ЦК України мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 зверталась в Третю львівську державну нотаріальну контору із заявою № 1333 від 27 липня 2011 року про прийняття спадщини за законом (на обов`язкову частку), де вказала наступне: « ІНФОРМАЦІЯ_3 помер мій чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець с. Гарбузів, Зборівського р-ну, Тернопільської області, що проживав в АДРЕСА_1 , особняк та залишив заповіт на ім`я ОСОБА_6 . На день його смерті залишилось таке спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, що розташована на АДРЕСА_1 , та передана для обслуговування житлового будинку; земельна ділянка, що розташована в селі Підгірці Бродівського району Львівської області. Спадщину за законом я приймаю. Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_6 . Спадкоємцем до обов`язкової частки є я дружина померлого - ОСОБА_4 . Зміст ст. 60 СК України мені нотаріусом роз`яснено, на видачу Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя я претендую».

06 грудня 2011 року спадкодавець ОСОБА_4 повторно звернулась в Третю львівську державну нотаріальну контору із додатковою заявою № 2354 про прийняття спадщини за законом (на обов`язкову частку), де вказала додатковий перелік рухомого та нерухомого спадкового майна, спадщину на яке вона приймає та на яке претендує.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_4 вчинила всі необхідні активні юридичні дії та прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 і є спадкоємцем до обов`язкової частки спадкового майна померлого.

04 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу №450/328_15-ц та зробив наступний правовий висновок: При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємець не здійснив державної реєстрації права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. До складу спадкової маси включається не обов`язкова частка як така, а конкретне майно, право власності на яке належало спадкодавцю відповідно до розміру цієї частки. Слід розмежовувати поняття «обов`язкова частка» і «майно, що входить до складу спадщини». Обов`язкова частка не входить до складу спадщини, спадкуванню підлягає саме майно.

Верховний суд звернув увагу, що ст. 1276 ЦК України визначає сутність спадкової трансмісії, а саме: якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). За спадковою трансмісією перехід права на спадкування здійснюється не за правом черговості, а за правом закликання до спадщини правонаступника померлого спадкоємця. Згідно із ч.1 ст. 1276 ЦК України, перехід права на прийняття спадщини за спадковою трансмісією не застосовуються щодо обов`язкової частки у спадщині. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер у тому розумінні, що цим правом наділяється виключно певне вичерпне коло спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у задоволенні їх майнових інтересів (стаття 1241 ЦК України). Зокрема, відповідним правом наділені особи, які в силу свого фізичного стану об`єктивно позбавлені здатності рівної, поруч з іншими особами, реалізації своїх прав, що вимагає додаткового їх захисту з боку держави. Тому, на думку суддів, право на обов`язкову частку прямо виключено зі спадщини, яка переходить до спадкоємців особи, що мала це право.

Разом із тим Верховний суд наголошує: якщо спадкоємець, що мав право на обов`язкову частку, прийняв спадщину і після цього помер, то його спадкоємці успадковують майно, до якого ввійшла прийнята обов`язкова частка. У такому випадку буде мати місце не перехід права на обов`язкову частку до спадкоємців, а прийняття спадщини у загальному порядку.

На думку суду, за даних фактичних обставин, має місце юридичний факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_4 , яка мала право на обов`язкову частку після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , шляхом подання заяви № 1333 від 27.07. 2011 року про прийняття спадщини за законом (на обов`язкову частку) та додаткової заяви № 2354 від 06.12.2011 року про прийняття спадщини за законом (на обов`язкову частку) в нотаріальну контору. ОСОБА_4 померла після прийняття спадщини та не здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а відтак її спадкоємцем (позивачем ОСОБА_1 ) успадковується майно, до якого ввійшла прийнята обов`язкова частка. Тобто, має місце не перехід права на обов`язкову частку до спадкоємця (позивача), а прийняття спадщини у загальному порядку.

Розмір частки у майні (житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) до якого ввійшла прийнята обов`язкова частка визначається наступним чином:

- 1/2 частка у житловому будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , належить спадкодавцеві ОСОБА_4 на праві власності, як частка кожного із співвласників у праві спільної власності подружжя, які є рівними (ст. 60 Сімейного кодексу України);

- інша частка в розмірі 1/2 у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_5 (чоловіку спадкодавця ОСОБА_4 ) на праві власності, як частка кожного із співвласників у праві спільної власності подружжя, які є рівними (ст. 60 Сімейного кодексу України).

З цієї частки визначається розмір обов`язкової частки, на яку мала право і успадкувала ОСОБА_4 відповідно до ст.1241 ЦК України, як непрацездатна вдова (інвалід третьої групи з дитинства).

У випадку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги були б: дружина - ОСОБА_4 ; він - позивач ОСОБА_1 , як син; ОСОБА_6 - позашлюбний син від іншої жінки, з якою ОСОБА_5 ніколи в шлюбі не перебував; син - ОСОБА_7 , народжений до реєстрації укладення шлюбу з ОСОБА_4 . Тобто, всього спадкоємців за законом 4 особи.

Таким чином, у випадку спадкування за законом з частки в розмірі 1/2 у житловому будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , кожному із чотирьох спадкоємців належала б частка в розмірі 1/8 із 1/2 частки.

Отже, розмір обов`язкової частки його матері ОСОБА_4 в цілому житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/16.

З врахуванням належності ОСОБА_4 на праві власності частки в розмірі 1/2, як частки співвласника у праві спільної власності подружжя, та обов`язкової частки в розмірі 1/16, можна визначити загальний розмір належної її частки в цілому житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 8/16 + 1/16 = 9/16.

Таким чином, загальний розмір частки ОСОБА_4 в цілому житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 9/16 (56,25%).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії 29 травня 2020 року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І. було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно щодо якого ОСОБА_4 не оформила спадкових прав.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття.

У відповідності до приписів ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно ч.1. ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до натаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути - визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У зв`язку з вищенаведеним суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 259, 263 264. 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 355, 368, 370, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1241,1297 ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові, право власності на частку в розмірі 9/16 у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Львівська міська рада, адреса місцезнаходження: 79006, м. Львів, площа Ринок,1, .

Повний текст рішення складено 15 березня 2021 року.

Суддя В. І. Кавацюк