Справа № 521/9563/20
Провадження № 2/521/779/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.,

секретаря судового засідання - Кушнірука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні по суті цивільну справу за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області (місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А) до ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (зареєстрованим/знятим з реєстрації по Одесі та Одеській області не значиться) про виселення з гуртожитку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 22), -

В С Т А Н О В И В:

16.06.2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_3 - представник Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку, у якому просив суд: виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку ГУ НП в Одеській області, розташованого за адресою: вул. Академіка Філатова, 70, м. Одеса без надання іншого жилого приміщення; стягнути з відповідачів на користь Головного управління Національної поліції в Одеській області судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідача - ОСОБА_1 було звільнено за дискредитацію, на підставі чого ОСОБА_1 підлягає виселенню із службової кімнати у гуртожитку ГУ НП в Одеській області без надання йому іншого житлового приміщення. Окрім того, позивач стверджує, що кімната № НОМЕР_1 використовується ОСОБА_1 не за призначенням, що виражається у використані даної кімнати, як місця проживання під час сезонного відпочинку.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

01.07.2020 року представником позивача було подано уточнену позовну заяву Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку (Вхідний №26721).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.07.2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

09.09.2020 року представник відповідачів - ОСОБА_4 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (Вхідний №37680).

15.09.2020 року представник відповідачів - ОСОБА_4 подала до суду клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (Вхідний № 38464).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.09.2020 року клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, задоволено.

23.09.2020 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому просив позовну вимоги задовольнити (Вхідний №39965).

21.10.2020 року представник відповідачів - ОСОБА_4 подала до суду клопотання про витребування доказів (Вхідний №45010).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2020 року клопотання про витребування доказів задоволено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

25.02.2021 року на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси про витребування доказів від 22.10.2020 року було надано відповідь (Вхідний № 8693).

Представник позивача Головного управління Національної поліції в Одеській області - Кір`як Д.А. в судове засідання прибув, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачів - ОСОБА_4 у судове засідання з`явилася та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР в судове засідання не з`явився.

Суд, оцінивши доводи позивача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Постановою KM України від 2 вересня 2015 р. № 641. була утворена Національна поліція як центральний орган та територіальні органи виконавчої влади. Положення про Національну поліцію затверджене KM України 28 жовтня 2015 року. Також відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» та інших нормативних актів на баланс ГУНП в Одеській області зараховане службове майно, що було на балансі ГУМВС в Одеській області.

Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №203150436 від 05.03.2020 року, власником гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в особі Національної поліції України, реєстраційний №01.

З 2005 року на час проходження служби Скопи С.В. в органах внутрішніх справ, йому та його сім`ї було надано кімнату № НОМЕР_1 у відомчому будинку, що розташований за адресом: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 09.09.2011 року ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за дискредитацію), що є одним з видів грубого порушення дисципліни. Судом враховано той факт, що ОСОБА_5 звільнений з ГУМВС в Одеській області та у рядах ГУ НП в Одеській області ніколи службу не проходив.

Після звільнення із ОВС ОСОБА_1 разом із сім`єю виїхав із займаної у гуртожитку кімнати та здавав її у найм своєму двоюрідному брату. У 2014 року ОСОБА_1 перестав здавати йому кімнату у найм, зачинив її на ключ, а сам виїхав до Київської області на роботу. Там він був одружений на ОСОБА_6 , яка раніше працювала в ГУМВС України в Донецькій області. Дані обставини визнаються учасниками справи, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

З 12 лютого 2016 року по 28 листопада 2027 року ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_6 отримали статус багатодітної сім`ї, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, оскільки у сторін на утриманні перебувають п`ятеро дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

12.07.2017 року ОСОБА_1 було вручене попередження про виселення з гуртожитку № 25/356 від 06.07.2017 року. На дане попередження ОСОБА_1 ніяким чином не відреагував та не звільнив займану кімнату.

06.04.2018 року у зв`язку і тривалим не проживанням ОСОБА_1 в кімнаті № НОМЕР_1 її було опечатано комендантом ЦОП ГУ НП в Одеській області Слободянніковим В.І. про що складена доповідна записка на ім`я начальника ЦОП ГУ НП в Одеській області та акт від 06.04.2018 року про не проживання ОСОБА_1 в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку ГУ НП в Одеській області, що розташований за адресом: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 70, яким було зафіксовано факт тривалого не проживання ОСОБА_1 в гуртожитку.

26.06.2018 року ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_1 , без присутності коменданта гуртожитку самовільно відчинила опечатану кімнату та зайняла її про що власноручно склала акт. На прохання коменданта гуртожитку виселитися із кімнати відмовлялася посилаючись на те, що дана кімната належить її чоловіку ОСОБА_1 . По закінченню літнього сезону ОСОБА_6 виїхала із кімнати після чого вона разом із чоловіком ОСОБА_1 та дітьми кожного літа приїжджали до м. Одеси на відпочинок та проживали цей час в спірній кімнаті.

10.12.2018 року до ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_6 в якій вона просила залишити за нею та її сім`єю право на проживання в кімнаті № НОМЕР_1 , видати їй ордер на проживання в зазначеній кімнаті та виявила бажання працювати в ГУ НП в Одеській області. У відповідь на дану заяву ОСОБА_6 було надано лист від 11.01.2019 року № 25/С-45 згідно якого за сім`єю ОСОБА_6 було залишено право тимчасового користування кімнатою та зазначено, що питання про видачу ордеру буде вирішено після працевлаштування ОСОБА_6 в ГУНП в Одеській області протягом першого півріччя 2019 року. Лист аналогічного змісту № 25/135 додатково було направлено на адресу ОСОБА_6 25.02.2019 року.

09.09.2019 року після перевірки кімнати № 104 було складено ще один акт про не проживання.

Згідно довідки № 9/9538 від 17.04.2020 року ОСОБА_6 серед працівників ГУНП в Одеській області не значиться.

Згідно довідки № 57 (виписки з домові книги про склад сім`ї та прописку) в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку ГУНП в Одеській області на даний момент прописаний лише ОСОБА_1 та числиться його син ОСОБА_2 2002 року народження.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЖК УРСР, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Згідно ч. 2 ст. 122 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Складовою процедури відповідно до ст. 122 Житлового кодексу УРСР є видання спеціального ордеру на службове житло. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЖК УРСР, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Згідно ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі.

Відповідно ч. 1 ст. 812 ЦК України, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані.

Згідно ч. 4 ст. 825 ЦК України, якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень . Якщо наймач або інші особи, за дії яких він відповідає, після попередження продовжують використовувати житло не за призначенням або порушувати права та інтереси сусідів, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму житла.

Відповідно до ст. 130 ЖК УPCP, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 131 ЖК УPCP, примірне положення про користування гуртожитками затверджується Кабінетом Міністрів України після консультацій з громадськістю, що проводяться відповідно до законодавства.

Відповідно до Примірного положення про користування гуртожитками органи державної влади, органи місцевого самоврядування, власники гуртожитків після консультацій з громадськістю (громадськими організаціями, створеними з метою захисту інтересів мешканців гуртожитків) за погодженням з профспілками (за наявності) затверджують положення про користування гуртожитками, що перебувають у їхній власності, управлінні, розпорядженні, користуванні.

На виконання вказаних вимог наказом ГУ НП в Одеській області № 366 від 11.02.2020 року, затверджено Положення про гуртожиток Головного управління Національної поліції в Одеській області, розташований за адресою: вулиця Академіка Філатова, 70, м. Одеса.

Згідно п. 1 розділу IV Положення про гуртожиток ГУ НП в Одеській області, примусове виселення наймача та членів його сім`ї здійснюється зокрема у випадку не використання за призначенням наймачем та членами його сім`ї наданого їм житлового приміщення більше ніж 6 місяців, а також передача житла на користь особи якій комісією не надано згоди на проживання.

Судом встановлено, що відповідач не проходив та не проходить службу у ГУ НП в Одеській області, трудовими відносинами не пов`язаний, рішення про надання службового жилого приміщення в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та його сім`ї не приймалось, спеціального ордеру на таке службове житло у нього немає, а тому не має підстав для отримання такого житла. Крім того за наявною інформацією, такого ордеру не було і на момент вселення до гуртожитку, що підтверджується відповіддю представника ГУ НП в Одеській області на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2020 року. Договір про найм житла між позивачем та ОСОБА_1 не укладалось. Отже, судом встановлено, що будь-яких правових підстав користуватися жилим приміщенням у гуртожитку ГУНП ОСОБА_1 не має.

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 520 о/с від 09.09.2011 року ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за дискредитацію), що виразилося в укриті від відома керівництва ряду фактів, які мають суттєве значення при проходженні служби в ОВС, надані фіктивного диплому про вищу освіту та ряду інших фактів, що є одним з видів грубого порушення дисципліни.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, ст. 2 КАС України, визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що вказане рішення про звільнення ОСОБА_1 у встановлений законом строк та порядку оскаржено не було.

Суд звертає увагу відповідачів, що оскільки ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за дискредитацію), що виразилося в укриті від відома керівництва ряду фактів, які мають суттєве значення при проходженні служби в ОВС, надані фіктивного диплому про вищу освіту та ряду інших фактів, що є одним з видів грубого порушення дисципліни, то час проживання у службовому житлі враховувати є недоцільним. Суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 підлягає виселенню з гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житла, то і відповідно члени його сім`ї, також, підлягають виселенню з службового приміщення без надання службового житла.

Так, ч. 2 ст. 132 ЖК УPCP встановлює підставу для виселення інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі: звільнення за власним бажанням без поважних причин; за порушення трудової дисципліни; за вчинення злочину.

Судом встановлено цілий ряд підстав для виселення ОСОБА_1 із займаної ним кімнати в гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, а саме: звільнення відповідача у зв`язку із дискредитацію, використання кімнати не за призначенням та передача кімнати на користь інших осіб, яким не надано право на проживання в даній кімнаті.

Відповідно до декларації поданої дружиною - відповідач ОСОБА_1 має у власності квартиру, розташовану в м. Ірпінь Київської області загальною площею 69,1, що говорить про те, що ОСОБА_1 забезпечений житлом, також, відповідач декларує два легкових автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «TRANSPORTER» 2005 та 2010 років випуску відповідно. На один з автомобілів (2005 року випуску) відповідач набув право власності 13.10.2016 р., а на другий (2010 року випуску) право власності було набуте 30.10.2019 року, що свідчить про достатнє матеріальне забезпечення відповідача.

Оскільки "функція пояснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам" (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, N 30856/03, § 43, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року), Верховний Суд тлумачить положення абзацу сьомого статті 125 ЖК як таке, що гарантує неможливість виселення без надання іншого житлового приміщення одиноких осіб, які проживають разом з їхніми малолітніми дітьми та не мають іншого житла.

Як з`ясовано з декларації про доходи ОСОБА_6 то відповідач таким житлом забезпечений.

Також, втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції.

Крім того, за змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання у право на повагу до житла "має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як:

- пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом;

- виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій;

- абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стосовно позовної вимоги щодо виселення ОСОБА_2 з кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку ГУНП в Одеській області, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 70, суд зазначає наступне.

Згідно довідки № 57 (виписки з домові книги про склад сім`ї та прописку) в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований.

Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг ОМР №359с/01-07 від 17.06.2020 року, реєстрація/зняття з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здійснювалось.

До того ж суду, не було надано ніяких доказів проживання ОСОБА_12 у в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку ГУ НП в Одеській області, а саме, що ОСОБА_12 чинив спроби вселитися до кімнати, здійснював оплату за кімнату, що у кімнаті наявні особисті речі ОСОБА_12 .

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі№487/10132/14-ц (пункт 89),від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, що стосуються виселення з кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку ГУНП в Одеській області, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 70, ОСОБА_12 , оскільки позивачем не було доведено факт порушення ОСОБА_12 його прав як власника кімнати № НОМЕР_1 у вищевказаному гуртожитку.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частина 1 статті 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору, суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись: Конституцією України, ст. ст. 64, 65, 109, 113, 114, 116, 121, 123, 124, 125 ЖК Української PCP; ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України; ст.ст. 4, 5, 11-13, 43, 76, 77, 81, 83, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позовну заяву Головного управління Національної поліції в Одеській області (місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А) до ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (зареєстрованим/знятим з реєстрації по Одесі та Одеській області не значиться) про виселення з гуртожитку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 22) - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_3 ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) з кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку ГУ НП в Одеській області, розташованого за адресою: вул. Академіка Філатова, 70, м. Одеса без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Головного управління Національної поліції в Одеській області судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1051 (одна тисяча п`ятдесят одну) гривню 00 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 20.05.2021 року.

С У Д Д Я: І.А. Бобуйок