Головуючий у І інстанції Юзькова О.Л.
Провадження № 22-ц/824/4812/2021 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Шебуєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області (Київський рибоохоронний патруль) про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив про його задоволення, посилаючись на те, що з 2002 по 2017 рік він здійснював підприємницьку діяльність, спрямовану на утримання рибницького ставка в с. Пустовіти Миронівського району Київської області; основним видом його підприємницької діяльності було прісноводне рибальство. Оренда ставка відбувалась на підставі договору оренди водних об`єктів та земель водного фонду строком на 25 років від 31.01.2003 року.

29.09.2016 року озброєний загін відповідача прибув на орендований ставок, де в той час позивачем здійснювався вилов спортивної риби для пересадження у іншу водойму з метою проведення ремонтних робіт на гідроспоруді орендованого ставка. Працівниками відповідача було вилучено: 300,3 кг. живої риби, три належні позивачу човни (човен «Херсонка», човен дюралевий «Язь», човен дерев`яний саморобний) та знаряддя лову «невод», при цьому відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.164 КУпАП. Всі обставини були зафільмовані співробітниками телеканалу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які пізніше випустили телепередачу « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 18.11.2016 року провадження у справі щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 КУпАП, було закрито у зв`язку із відсутністю складу правопорушення, а вилучені об`єкти (риба, човни, невод) повернуті позивачу.

Всупереч положень законодавства про обов`язковість судового рішення в частині повернення вилучених речей постанова районного суду відповідачем була виконана лише в частині повернення знаряддя лову «невод», в іншій частині відповідач постанову не виконує.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2017 року за результатами розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 постановлено рішення, яким було визнано протиправними дії Держрибагенства, спрямовані на складання протоколу та вилучення речей у позивача, а також визнано протиправною бездіяльність відповідача в частині неповернення позивачу вилученої риби та човнів.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 28.02.2018 року частково задовольнив апеляційну скаргу Держрибагенства та закрив провадження у справі в частині визнання неправомірними дій по складанню протоколу та вилученню у позивача речей. В іншій частині постанову Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2017 року залишено без змін.

У позовній заяві позивач посилався на те, що неповерненням трьох човнів йому завдано матеріальних збитків у вигляді їхньої вартості, яку він визначив, виходячи з реальних цін на подібні товари. Так, найбільш популярний сайт безплатних оголошень «ОLХ» на запит човен Херсонка/лодка Херсонка видає пропозиції на цей товар з ціною від 9 000 грн. до 15 000 грн., тому позивач оцінив вартість свого човна «Херсонка» у 9 000 грн.; на запит човен Язь/лодка Язь сайт безплатних оголошень «ОLХ» видає пропозиції на цей товар з ціною від 8 300 грн. до 15 000 грн., тому позивач оцінив вартість свого човна «Язь» у 8 000 грн.; на запит човен дерев`яний/лодка деревянная сайт безплатних оголошень «ОLХ» видає пропозиції на цей товар з ціною від 2 400 грн. до 4 000 грн., тому позивач оцінив вартість свого дерев`яного човна у 1 500 грн. Враховуючи викладене, загальний розмір збитку позивача через неповернення йому відповідачем човнів складає 18 500 грн.

Крім того, позивачу завдано матеріальних збитків неповерненням йому вилученої у нього риби на суму 46 727,67 грн., яка визначена самим відповідачем у матеріалах про вилучення риби у позивача.

Таким чином, загальний розмір завданих позивачу матеріальних збитків, які підлягають стягненню з відповідача, становить 65 227,68 грн. (18 500 грн. + 46 727,67 грн.).

Також, позивач у позові посилався на те, що йому внаслідок неправомірних дій відповідача завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що його, як чесного підприємця, було публічно принижено під час рейду відповідача 29.09.2016 року на орендований позивачем ставок. Приниження полягало у тому, що відповідач в особі керівника Київського рибоохоронного патруля ОСОБА_2 на місці вилучення публічно перед мешканцями села Пустовіти заявив, що позивач веде незаконну підприємницьку діяльність та без належного дозволу виловлює рибу. Цим відповідач публічно принизив ділову репутацію позивача. Ці його слова відразу і в подальшому стали індикатором для місцевого населення, яке почало відверто нехтувати правами позивача, як орендатора водойми та власника розміщеної в ньому риби. Після такого публічного «дозволу» з боку керівника органу рибоохорони розпочались дрібні крадіжки риби місцевим населенням і позивач вимушено припинив ведення свого дрібного бізнесу (оренду ставка і платну спортивну риболовлю). Позивач переживав і страждав від свавілля і беззаконня, яке творив відповідач та був госпіталізований з місця події. В подальшому тривали суди, де вже після першого ж рішення Миронівського районного суду Київської області від 18.11.2016 року стало зрозуміло, що вилучене в позивача майно має бути повернуто відповідачем. Відповідач тривалий час злочинно це заперечував та не повертав майно, незважаючи на здоровий глузд, чіткі вказівки та роз`яснення суду, положення законодавства, рішення адміністративного суду. Позивач цілком розуміє, що вилучене в нього майно вже не може бути повернуте, оскільки пройшов значний проміжок часу і воно втрачене. Усвідомлення того, що відповідач почуває себе безкарно, не вжив жодних дієвих заходів до компенсації спричиненої шкоди, не приніс вибачення, не відновив ділову репутацію позивача серед мешканців села, як державний орган знехтував виконанням рішення суду, і досі боляче психологічно травмує позивача, спричиняє йому душевні страждання.

Розмір завданої йому моральної шкоди позивач визначив у 40 000 грн., які також просив стягнути з відповідача на свою користь.

В подальшому представник позивача зменшив розмір позовних вимог та остаточно просив суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 62 227 грн. 67 коп. та на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 40 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області Київський рибоохоронний патруль (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 45а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області Київський рибоохоронний патруль (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 45а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні матеріальних збитків, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у стягненні на його користь матеріальних збитків у розмірі 62 227 грн. 67 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення вищевказаної суми. Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилався на те, що висновки суду про недоведеність розміру завданих йому матеріальних збитків спростовуються матеріалами справи, в яких наявні надані ним на підтвердження цих обставин докази. Крім того, відповідач протягом судового розгляду справи не спростовував розмір заявлених збитків, заперечуючи в цілому проти покладення на нього матеріальної відповідальності. При цьому, відповідач не спростував письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження розміру матеріального збитку.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (102 227 грн. 67 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення позивачем оскаржено лише в частині відмови у задоволенні його вимоги про відшкодування матеріального збитку, апеляційний суд згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.09.2016 року Управлінням державного агентства рибного господарства в Києві та Київській області складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 164 КУпАП, відносно ОСОБА_1 (а.с.19).

Під час складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення у позивача було вилучено: сіткове знаряддя лову «невод» (L= 131m, h=2,5m G=30mm) - 1 шт., човен «Херсонка» - 1 шт., човен дюралевий «Язь» - 1 шт., човен дерев`яний саморобний - 1 шт., риба жива товстолоб - 31 шт., короп - 46 шт., карась - 12 шт., судак - 11 шт., краснопірка - 8 шт., рак - 5 шт., білий амур - 6 шт., загальною вагою 300,3 кг. (а.с.20).

18.11.2016 року суддею Миронівського районного суду Київської області винесено постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 164 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та повернуто вилучені у позивача речі, які знаходяться на зберіганні у гр. ОСОБА_3 (а.с.22). Постанова Миронівського районного суду Київської області від 18.11.2016 року набрала законної сили.

21.02.2017 року суддею Миронівського районного суду Київської області розглянуто заяву начальника Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області та адвоката Попова А.С. про роз`яснення постанови Миронівського районного суду Київської області від 18.11.2016 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 164 КУпАП.

Роз`яснено, що виконання постанови суду у частині повернення вилучених у ОСОБА_1 речей покладається на уповноважену посадову особу Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області (а.с.23).

Оскільки вищевказана постанова судді Миронівського районного суду Київської області відповідачем не виконувалася, ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із адміністративним позовом.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2017 року задоволено адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області про визнання дій та бездіяльності протиправними.

Визнано протиправними дії Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області (Київський рибоохоронний патруль), спрямовані на складання протоколу № 000207 від 29.09.2016 року та вилучення речей у ФОП ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області (Київський рибоохоронний патруль) в частині неповернення ФОП ОСОБА_1 вилучених у нього 29.09.2016 року речей: човна «Херсонка» - 1 шт.; човна дюралевого «Язь» - 1 шт.; чорна дерев`яного саморобного - 1 шт.; риби живої товстолоб - 31 шт., загальною вагою 157 кг., риби живої короп - 46 шт. загальною вагою - 117 кг., риби живої карась - 12 шт. загальною вагою 5 кг., риби живої судак - 11 шт. загальною вагою 2 кг., риби живої краснопірка - 8 шт. загальною вагою 1 кг., риби живої білий амур - 6 шт. загальною вагою - 18 кг., раків - 5 шт. загальною вагою 0,3 кг. (а.с.30-31).

Київським апеляційним адміністративним судом 28.02.2018 року за результатами розгляду апеляційної скарги Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області постанову Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2017 року скасовано в частині визнання протиправними дій Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області (Київський рибоохоронний патруль), спрямованих на складання протоколу № 000207 від 29.09.2016 року та вилучення речей у ФОП ОСОБА_1 . В цій частині провадження у справі закрито.

В решті постанову Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2017 року залишено без змін (а.с.32-33).

Обгрунтовуючи вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків, позивач посилався на те, що ці збитки завдані йому неправомірними діями відповідача по неповерненню вилучених у нього речей - човнів та риби.

Ухвалюючи рішення про відмову у відшкодуванні матеріальних збитків, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Приписами ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементи якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, діючи в межах наданих йому законом повноважень, 29.09.2016 року склав відносно ОСОБА_1 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 КУпАП, вилучивши при цьому у нього: сіткове знаряддя лову «невод» (L= 131m, h=2,5m G=30mm) - 1 шт., човен «Херсонка» - 1 шт., човен дюралевий «Язь» - 1 шт., човен дерев`яний саморобний - 1 шт., риба жива товстолоб - 31 шт., короп - 46 шт., карась - 12 шт., судак - 11 шт., краснопірка - 8 шт., рак - 5 шт., білий амур - 6 шт., загальною вагою 300,3 кг. (а.с.20).

У зв`язку із закриттям постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 18.11.2016 року провадження у вищевказаній справі з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 КУпАП, усі вилучені у ОСОБА_1 речі йому були повернуті (а.с.22 зв.). Дане судове рішення набрало законної сили.

Під час розгляду справи позивачем не доведено факт втрати можливості виконання вищевказаного судового рішення про повернення належного йому майна, тому звернення його до суду з вимогою про відшкодування матеріальних збитків є передчасним, оскільки вимога про відшкодування збитків шляхом стягнення грошової оцінки вартості належного йому майна може бути заявлена за умови втрати можливості виконання рішення суду про повернення цього майна позивачу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт листування позивача з відповідачем з приводу виконання судового рішення, на що посилається у позові позивач, свідчить про його намагання виконати рішення суду у добровільному порядку, що жодним чином не підміняє собою встановлений законом порядок примусового виконання судових рішень уповноваженими на це державою суб`єктами.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем під час розгляду справи суду не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своєї вимоги про відшкодування матеріального збитку, при цьому звернення з цією вимогою до суду є передчасним, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: