Єдиний унікальний номер 266/1689/20
Номер провадження 22-ц/804/926/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.,

учасники справи:

позивач - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2020 року у складі судді Федотової В.М. у цивільній справі за позовом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 21.10.2015 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради, як уповноважений представник родини одержувача державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. 21.10.2015 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженого органу соціального захисту населення з питання призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з відповідним пакетом документів.

Під час подання заяви про призначення допомоги відповідача було повідомлено під особистий підпис, що всі надані відомості про доходи та майно, що вплинули або могли вплинути на прийняте рішення щодо призначення допомоги, будуть перевірені згідно з чинним законодавством та повідомлено, що про всі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання виплат, позивач зобов`язаний повідомити орган праці та соціального захисту населення. Згідно з вимогами чинного законодавства та на підставі наданих відповідачем документів державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям була їй призначена з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року, з 01.04.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року, з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року, з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року, з 01.10.2018 року по 31.03.2019 року та за період з 01.09.2019 року по 29.02.2020 року.

Згідно з базою даних МАІС ЄДР МВС у власності чоловіка відповідача - ОСОБА_2 - знаходиться два автомобіля МAZDA 626, 1996 року випуску та АUDI А6 1.8, 1999 року випуску, які відповідач не вказала у декларації про доходи та майновий стан для призначення допомоги малозабезпеченим сім`ям. За результатами проведеної відділом державних соціальних інспекторів департаменту перевірки даних, наданих відповідачем під час звернень до департаменту з питання призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям встановлено, що ОСОБА_1 надала не повну інформацію про наявність у власності чоловіка ОСОБА_2 транспортних засобів, які не було задекларовано в деклараціях про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, і які надавались відповідачем на кожне звернення з питання призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, що в свою чергу призвело до неправомірної виплати бюджетних коштів за період з 01.10.2015 року по 31.12.2019 року у розмірі 67641,61 грн.. Відповідач повідомлена про надмірно виплачені кошти державної допомоги, але заборгованість в добровільному порядку не погасила.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 18 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав уваги обставинам справи, які свідчать про обґрунтованість вимог позивача. Викладені в скарзі обставини аналогічні тим, що приведені в позовній заяві. У зв`язку із тим, що судом не надано належної оцінки обставина справи, не застосував відповідні норми матеріального права.

Таким чином, висновки суду не відповідають обставинам справи, що привело до неправильного вирішення спору.

Від відповідача ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив, в якому вона просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає. Вказує, що суд прийшов до правильного висновку про відмову в позові, оскільки позивач не навів правових підстав для звернення до суду з таким позовом. Суд правильно врахував, що автомобілі були придбані і продані чоловіком відповідача ще до укладання шлюбу, і заздалегідь до рішення позивача про надання соціальної допомоги, тому відсутні ознаки недобросовісності в її поведінці стосовно надання даних Департаменту.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.ч. 1,3 ст.368, ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 у періоди: 21.10.2015 року, 27.04.2016 року, 28.04.2017 року, 13.10.2018 року, 25.04.2019 року, 27.09.2019 року, 19.11.2019 року, зверталася до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

В розділі ІV декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власність або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» ОСОБА_1 зазначила, що у власності її сім`ї немає транспорту.

Відповідно до вказаних заяв, Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради були прийняті рішення про призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Згідно акту перевірки особової справи №5 від 08.01.2020 року відділом державних соціальних інспекторів Департаменту соціального захисту населення ММР, наданої ОСОБА_1 для призначення державної соціального допомоги, встановлено, що згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС №31/5-1441-30 від 02.01.2020 року було виявлено порушення. Заявниця не надала відомості про транспортні засоби, які перебувають у власності чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням департаменту соціального захисту населення ММР за №194/248 від 27.01.2020 року визначено, що на підставі п. 10 Постанови № 250 від 24.02.2003 року ОСОБА_1 позбавлена права на призначення держаної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, починаючі з 01.10.2015 року.

Протоколом розрахунку надмірно сплачених коштів, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 від 03.02.2020 року, розрахована сума надмірно виплачених коштів за період з 01.10.2015 року по 31.12.2019 року, яка склала 67641,16 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_1 було приховано чи навмисно подано недостовірні дані про її доходи та доходи членів її сім`ї, тобто не було доведено зловживань з її боку при зверненні по таку допомогу 21.10.2015 року.

Також у сім`ї ОСОБА_1 є особа, яка має інвалідність І групи, тобто, сім`я ОСОБА_1 має право для отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у відповідності до ч.2 ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), тому з метою дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права ОСОБА_1 суд вирішив, що встановлені обставини справи свідчать про відсутність підстав для примусового повернення отриманих відповідачем коштів у вигляді допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.10.2015 року по 31 грудня 2019 року в загальній сумі 67641,16 грн.

Колегія суддів не може не погодитися із рішенням суду.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з ст.1 ЗУ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (із змінами і доповненнями), державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Ст. 4 вказаного вище Закону передбачено, що заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї.

Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.

Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї. Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 передбачено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Згідно з пунктом 12 вказаного вище Порядку, у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк допомога може бути призначена не раніше, ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Відповідно до абзацу 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна соціальна допомога не призначається у випадку, зокрема, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. м. на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. м. на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму)..

Згідно з ч. 2 вказаного вище Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) за наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо у складі сім`ї є особа з інвалідністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону вказаного вище Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Згідно з п.28 Порядку № 250, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, заявник зобов`язаний повернути суму надміру виплачених коштів добровільно на рахунок управління для подальшого повернення до Державного бюджету. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки, вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

З аналізу наведених норм права вбачається, що припинення виплати та повернення виплаченої соціальної допомоги з підстав, передбачених абзацом 4 ч.1 ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), можливе за наявності таких обов`язкових умов: у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. м. на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. м. на сім`ю; відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 7 цього Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) ; необхідність дотримання процедури прийняття рішення місцевою державною адміністрацією про призначення соціальної допомоги у разі, коли є обставини та умови, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин); наявність ознак (обставин) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів позовних вимог.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 суми надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги не підлягають задоволенню.

Неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки доводам позивача в обґрунтування позову. Зі змісту оскарженого рішення вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно встановив обставини справи та проаналізував відповідні їм правовідносини, поясненням сторін, наданим доказам дав оцінку, у відповідності з вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Отже, доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з висновками суду, які є мотивованими. Крім того, аргументи апеляційної скарги були предметом перевірки в суді першої інстанції, судом їм була надана оцінка, з якою колегія суддів не може не погодитися з вищенаведених підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики апеляційний суд вважає наведене судом першої інстанції обґрунтування оскарженого рішення достатнім.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 13 травня 2021 року.

Головуючий Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

Т.Б. Ткаченко