Справа № 316/2616/20
Провадження № 2/316/191/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавльової Ю.В.,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі судового засідання приміщення суду в м.Енергодарі Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/2616/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

07.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.12.2014 року на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повнолітня.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.08.2012 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області 07.11.2014 року. Рішенням суду від 14.12.2014 року з позивача на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі ј частини від доходу з 30.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 20.02.2020 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з 30.10.2014 року позивач регулярно сплачує аліменти, проте вважає, що з народженням другої дитини подальша сплата у повному розмірі є неможливою, він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище для обох своїх дітей, а також своєї дружини, яка знаходиться на його утриманні в зв`язку з тим, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вважає, що перебування на його утриманні ще одної дитини є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.09.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.16).

25.01.2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів погіршення його матеріального стану, вважає що новий шлюб та народження дитини не повинні впливати на потреби першої дитини, у вихованні дитини позивач не бере активну участь та просить врахувати потреби дитини, які лише збільшуються (а.с.35-36).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.02.2021 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.41).

В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі (а.с.29).

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином шляхом направлення судового виклику з рекомендованим повідомленням через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу місця проживання/перебування відповідача. 25.01.2021 року від відповідача надійшли до суду заперечення на позовну заяву.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу позовних вимог, а відповідач, як на підставу заперечень на позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 з 31.08.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 07.11.2014 року по справі №316/2657/14-ц, провадження №2/316/1168/14, було розірвано (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батьки зазначено: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , про що 07.03.2013 року складено відповідний актовий запис №131 (а.с.4).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.12.2014 року по справі №316/2658/14-ц, провадження №2/316/1169/14, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі з 1/4 частини всіх видів прибутку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , почав стягнення з 30.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 20.02.2020 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрували шлюб 20.02.2020 року про що 20.02.2020 року складено відповідний актовий запис №24, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_2 , дружини ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 02.06.2020 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 02.06.2020 року складено відповідний актовий запис №169, в графі батьки зазначено: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 (а.с.8).

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення розміру аліментів визначеного рішенням суду, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як на підставу зменшення щомісячного розміру аліментів на відповідача на утримання спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 1/4 частки на 1/6 частку, позивач вказує на те, що в зв`язку з народженням дитини у новому шлюбі, а також знаходження на утриманні дружини, подальша сплата аліментів у повному розмірі є неможливою.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Як встановлено судом, позивач має двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Враховуючи дані рішення суду від 17.12.2014 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , судом встановлено, що з позивача утримуються аліменти в розмірі 1/4 частини на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.10.2014 року (а.с.6).

Відповідно до ч.3 ст.128 КЗпП України, обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Отже, розмір аліментів, який утримується з позивача на користь відповідача на утримання спільної дитини, становить ј частину та не перевищує 50% розмір передбачений законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб`єктами сімейних правовідносин»).

Згідно приписів ст.141 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку.

Абзацом 2 частини 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, абзацом 3 частини 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум встановлений на дитину віком від 6 до 18 років на місяць, становить з 01.01.2021 року - 2395 грн.

Судом встановлено, що позивач по справі є працездатною особою, офіційно працевлаштований та працює у ВП «Запорізька АЕС» та щомісячно отримує заробітну плату. Виходячи із її розміру, відповідно до довідки від 16.07.2020 року №24 наданою позивачем до позовної заяви, загальна сума доходів позивача з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року становить 329629,52 грн. з яких було сплачено аліментів 66337,95 грн. (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Положення статті 192 СК України, тільки вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, при цьому, суд, вирішуючи питання, керується принципом «максимально можливим урахуванням інтересів дітей».

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.83 ЦПК України, сторони повинні надати суду докази.

Разом з тим, слід зазначити, що з аналізу наявних у суду матеріалів справи, у тому числі, копії свідоцтва про шлюб (а.с.7), копії рішення суду (а.с.5,6), копії довідки (а.с.9) - не можливим є встановлення зміни матеріального стану позивача в частині його погіршення.

Крім того, слід зазначити, що з наявних у суду доказів, неможливо встановити, чи отримує позивач інший дохід чи доказів відсутності у позивача іншого доходу.

Щодо посилань сторони позивача на неможливість сплати аліментів у повному обсязі, суд вважає такі посилання безпідставними, враховуючи відсутність даних чи доказів, які б свідчили на те (інші рішення суду, квитанції, чеки, тощо).

Щодо посилань позивача на наявність на його утриманні дружини ОСОБА_4 , та знаходження її у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-яки докази, довідки, квитанції, чи наявність рішень судів, виконавчих листів, тощо, якими встановлено чи визначено, що матеріальна допомога надається.

Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом в постанові від 06.09.2020 р. у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів в разі, якщо матеріальний стан позивача не погіршився, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Враховуючи встановлене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, як наявність на утриманні позивача ще однієї дитини та дружини, які знаходяться на його утриманні, оскільки матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що позивач таку допомогу надає.

Даних та доказів, з яких би вбачалось погіршення стану здоров`я позивача чи наявність інших причин, які б могли вплинути на можливість позивача сплачувати аліменти на дитину у раніше встановленому судовим рішенням розміру - судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно висновків ЄСПЛ викладених в рішеннях у справі «Бочаров проти України» та у справі «Салман проти Туреччини», які суд відповідно до положень ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує при розгляді справи як джерело права, при оцінці доказів, суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 року (далі - Конвенції про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Суд вважає, що у даному випадку розмір аліментів, які щомісячно сплачує ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини є розумним та не суперечить приписам норм сімейного права.

За зазначеного вище, у сукупності з дослідженими у справі матеріалами, судом не встановлено наявності достатніх, належних, допустимих, достовірних доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно «поза розумнім сумнівом» доводили обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а припущення відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, судом до уваги не беруться.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства, а також те, що розмір аліментів який вже встановлений рішенням суду є достатнім для забезпечення дитині рівня життя, необхідного для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального його розвитку, відсутність існування істотних умов які б не дозволяли позивачу по справі сплачувати відповідачу по справі аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) визначеному за рішенням суду, або розмір цих виплат суттєво погіршує матеріальне становище позивача, а також принцип «максимально можливим урахуванням інтересів дітей», суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 83, 89, 95, 128, 223, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів - відмовити у повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба