Справа №333/4899/20
Провадження №2/333/438/21
18 травня 2021 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу №333/4899/20 за позовом територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на житло та реєстрації права власності на житло, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння та користування і передачу квартири законному власнику територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, -
Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на житло та реєстрації права власності на житло, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння та користування і передачу квартири законному власнику територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27.09.2012 року, видане Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати реєстрацію права власності на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_2 , що проведена на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27.09.2012 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. 22.11.2017 року за р.№917, скасувати реєстрацію права власності на вищевказану квартиру на ім`я ОСОБА_1 , проведену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.11.2017 року р.№917 (індексний номер 38286577), витребувати у ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , і передати її у власність територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, виселити ОСОБА_1 разом з проживаючими в квартирі особами із зазначеної квартири, а також стягнути з відповідачів судовий збір.
Ухвалою суду від 25.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
05.01.2021 року до канцелярії суду надійшли пояснення представника третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, згідно з якими він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також підтвердив фактичні обставини викладені у позовній заяві. Крім того, представник третьої особи зазначив, що наймачами спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , (до часу зняття з реєстрації місця проживання з причини смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ) були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вселилися у квартиру у 1993 році на підставі ордеру на жиле приміщення №3886 від 07.10.1993 року, виданому виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів на підставі рішення №391/3 від 30.09.1993 року. Ніколи, в тому числі і на період датування підробленого свідоцтва (2012 рік) ОСОБА_8 не був зареєстрований за даною адресою, як член родини подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , і відповідно не мав право на приватизацію цієї квартири. Крім цього, до районної адміністрації, як єдиного органу приватизації у районі, ніколи не надходило заяв ні від ОСОБА_2 , ні від будь-яких інших осіб щодо приватизації зазначеної квартири. В журналі реєстрації заяв громадян на приватизацію державного майна та видачі свідоцтв про право власності (архівна справа №11), який розпочато 14.04.2011 року (закінчено вересень 2020 року) відсутні записи, які свідчили про звернення ОСОБА_2 з приватизації житла та отримання ним свідоцтва про право власності. У приватизаційних справах на житло том №13 (за період з 30.08.2012 по 04.10.2012року, архівна справа №25) не має розпорядження про приватизацію житла (квартири за адресою: АДРЕСА_1 ). Дата прийняття головою районною адміністрацією розпорядження завжди є датою в свідоцтві про право власності на житло. 27.09.2012 головою районної адміністрації було прийнято два розпорядження щодо приватизації житла, але іншими адресами і відносно інших осіб. Це також свідчить про те, що від ОСОБА_2 або будь-яких інших осіб щодо приватизації зазначеної квартири до районної адміністрації заяв не надходило і відповідно головою районною адміністрацію розпорядження про приватизацію цієї квартири не приймалося і свідоцтво про право власності не видавалося. Бланк підробленого свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 27.09.2012 року на ім`я ОСОБА_2 серії САЕ 172601 районна адміністрація ніколи не отримувала (а.с.76-79).
Ухвалою суду від 18.05.2021 року за заявою представника позивача позов в частині позовних вимог про виселення ОСОБА_1 разом з проживаючими в квартирі особами із квартири за адресою: АДРЕСА_1 , залишено без розгляду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, викладене в позовній заяві підтримав, а також просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином.
Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
У судове засідання відповідачі, будучи належним своєчасно і чином повідомленими судом про час і місце розгляду справи, не з`явилися і не повідомили суд про причини неявки, відзиву до суду не надавали. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 18.05.2021 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. 22.11.2017 року за р.№917.
Згідно з ордером на жиле приміщення №3886 від 07.10.1993 року, виданим виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів на підставі рішення №391/3 від 30.09.1993 року, наймачами квартири за адресою: АДРЕСА_1 , були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вселилися у квартиру у 1993 році (а.с.80).
Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). Згідно зі свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
В районній адміністрації (починаючи з 2002 року) наявні дві книги обліку оприбуткування спеціальних бланків для видачі свідоцтв про право власності на житло. Згідно із записами, які містяться в цих книгах, свідоцтво серії НОМЕР_2 ні Комунарська районна адміністрація Запорізької міської ради (ліквідована без правонаступництва у 2011 році), ні Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району (утворена у 2011 році) не отримували (а.с.100-103).
Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №494/495-20 від 22.06.2020 року підпис, виконаний від імені ОСОБА_7 і розміщений у графі «Голова районної адміністрації В.В. Яковенко» на оригіналі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер 97 від 27.09.2012 року, виконаний не ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який працював на посаді голова районної адміністрації у період з 23.12.2011 року по 11.12.2015 року, а іншою особою (а.с.122-131).
Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.
Тобто, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.
Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Таким чином, положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
За викладеного вище, підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло і договору купівлі-продажу квартири, витребування у ОСОБА_1 квартири і передання її у власність позивачу.
Вирішуючи позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності оскаржуваного правочину, у зв`язку з чим представник позивача просить суд скасувати реєстрацію права власності набуту на підставі недійсного правочину, суд виходить з наступного.
Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.
Відповідно до абзацу другого ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а отже у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Виходячи з вищезазначеного, зважаючи на визначену законом процедуру скасування права власності та відсутності і спору з цього питання, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги про застосування наслідків недійсності договору, шляхом скасування набутого права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як задоволена основна вимога позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.
Керуючись ст.ст.203, 215, 216, 317, 319, 321, 330, 387, 388 ЦК України, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.12, 13, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на житло та реєстрації права власності на житло, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння та користування і передачу квартири законному власнику територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, задовольнити частково.
Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27.09.2012 року, видане Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світланою Анатоліївною 22.11.2017 року за р.№917.
Витребувати у ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і передати її у власність територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 1576 (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) гривень 50 копійок з кожного.
Копію заочного рішення надіслати відповідачам не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається через Комунарський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 18.05.2021 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя С.С. Тучков