ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9163/20Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/817/66/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

та представника апелянта Панькова О.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року (ухвалене суддею Грицак Р.М., повний текст якого складено 15 вересня 2020 року) у цивільній справі № 607/9163/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з заявою про надання банківських послуг, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак, в порушення виконання зобов`язань відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 28 квітня 2020 року у нього наявна заборгованість у розмірі 15 242,01 гривень, з яких: 9 336,11 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 685,10 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 4 018,60 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 702 гривень - штраф (процентна складова). Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути вказані суми з відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року позов АТ КБ "ПРИВАТБАНК" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором від 09 червня 2016 року в розмірі 9 336 грн. 31 коп. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подало апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неповне з`ясуван6ня судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норма матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, відсотками нарахованими на прострочений кредит (в порядку ст. 625 ЦК України) і штрафами та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в цій частині в повному обсязі. В решті товариство просить залишити рішення суду без змін.

Вказує, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав суду відзиву на позов і жодних належних і допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети.

Зазначає, що приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Вказує про те, що навіть, якщо суд не взяв до уваги Умови та правила надання банківських послуг, то в будь-якому разі повинен був стягнути відсотки за ставкою 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що що 09 червня 2016 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно розрахунку АТ КБ "Приватбанк" заборгованість ОСОБА_1 станом на 28 квітня 2020 року становить 15 242,01 гривень, з яких: 9 336,11 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 00,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту та 9 336,11 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 685,10 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 4 018,60 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 702 гривень - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, відсотками нарахованими на прострочений кредит (в порядку ст. 625 ЦК України) і штрафів, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ПАТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Натомість, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги банком не заявлялися.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В укладеному між сторонами договорі відсутні умови про розмір відсотків, мінімальний платіж погашення кредиту, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просило у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та проценти нараховані згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 86,4 %.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання батьківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору.

З виписки по картковому рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовував картку (тратив кошти) в період з 13.09.2017 року (договір укладено 19.06.2016 року) по 25.12.2017 року (а.с. 15) на суму 6236,33 грн. На погашення заборгованості відповідач сплатив 4609,37 грн, таким чином сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9336,31 грн утворилась за рахунок суми коштів, які відповідач витратив і не повернув - 1626,14 грн, списання з тіла кредиту відсотків в розмірі 4700,25 грн та пені поза межами кредитного ліміту, який банк встановив в розмірі 5000 грн. Сума відсотків, яка не була включена в тіло кредиту становить 685,10 грн (а.с. 14).

Враховуючи те, що заява-анкета не містить розміру процентної ставки, відповідальності за порушення зобов`язань та розміру обов`язкового щомісячного платежу, а витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з урахуванням різних тарифів кредитування не містить підпису відповідача про конкретні умови кредитування, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог про стягнення невключених в тіло кредиту відсотків в розмірі 685,10 грн, штрафу та процентів відповідно до ст. 625 ЦК України.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

На вказану обставину звертає увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), відмовляючи банку у стягненні процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій. Висновки Великої Палата Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду і своїх висновків Велика Палата Верховного Суду не змінювала.

Та обставина, що відповідач не подав відзиву на позовну заяву не звільняє позивача від обов`язку доказування.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у 2013 році знятий з реєстрації з останнього відомого його місяця проживання (а.с. 68), тому його повідомлення про розгляд справи відбувалось відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Рішення суду першої інстанції відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Враховуючи вказане колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ходоровський М.В.

Шевчук Г.М.