Справа № 276/856/19
Провадження по справі №2/276/234/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., з участю: секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, -

в с т а н о в и в:

23.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 135000,00 гривень а також судові витрати. В обгрунтування позову зазначив, що у вересні 2016 року між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо поставки останнім у вказане позивачем місце будівельних матеріалів. Відповідно до зазначеної домовленості поставка будівельних матеріалів мала відбутися після сплати позивачем передоплати в розмірі 135000,00 грн, які він і сплатив декількома платежами протягом вересня-жовтня 2016 року, перерахувавши гроші на особистий банківський рахунок ОСОБА_2 . Проте, будівельні матеріали відповідач так і не поставив. Під час телефонних розмов просив відтермінувати строки поставки, посилаючись на виробничі проблеми, а на пропозицію позивача укласти письмовий договір поставки товару відповів відмовою. Після декількох місяців обіцянок поставити товар відповідач взагалі перестав виходити на зв`язок і змінив телефонний номер.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 25.08.2020 після повторного автоматизованого розподілу справу прийнято до провадження судді Збаражського А.М. та призначено судове засідання.

Позивач та його представник в судові засідання не прибув, до суду подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву просить задовольнити у повному обсязі, будь яких заперечень проти ухвалення у справі заочного рішення не висловили.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, відповідно статті 128 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в судові засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не направляв.

З огляду на викладене, керуючись положеннями статей 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.

У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтями12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на виконання усної домовленості про поставку будівельних матеріалів, протягом вересня-жовтня 2016 року перерахував на картковий рахунок відповідача ОСОБА_2 загалом 135000,00 грн, що підтверджується копіями квитанцій від 08.09.2016 на суму 14000,00 грн, 09.09.2016 на суму 10000,00 грн, 14.09.2016 на суму 5000,00 грн, 16.09.2016 на суму 25000,00 грн, 19.09.2016 на суму 20000,00 грн, 10.10.2016 на суму 30000,00 грн, 03.10.2016 на суму 31000,00 грн (а.сп.6-12).

26.02.2019 адвокатом Цапенко С.С., який представляє інтереси позивача, направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про повернення грошових коштів, в якій зазначив, що на виконання їх усної домовленості про поставку будівельних матеріалів, він сплатив грошові кошти на особисті рахунки відповідача 146000,00 грн., після чого останній мав поставити обумовлений товар, однак до дати претензії обов`язок не виконано. В зв`язку з чим, вимагав від ОСОБА_2 повернення отриманих коштів у позасудовому порядку. Досудову вимогу відповідач отримав особисто 04.03.2019, що підтверджується копією квитанції про відправку рекомендованого листа, опису вкладення у цінний лист, а також інформацією з веб-сайту «УКРПОШТА» про вручення поштового відправлення (а.сп.15-17).

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень наведених положень дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

За своєю правовою природою домовленість сторін щодо поставки будівельних матеріалів є договором поставки, істотними умовами якого, зокрема, є умови щодо якості товару, строку поставки, асортименту, ціни тощо. У письмовому вигляді зазначений договір вчинений не був, а, отже, немає підстав стверджувати, що сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Таким чином, зазначений договір між позивачем і відповідачем укладений не був, а, отже, він не породжує жодних прав та обов`язків для його сторін.

Водночас відповідно до абзацу шостого п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК.

Положення цієї глави застосовуються, зокрема, також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі № 6-100цс15 та узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 752/13368/15-ц, висновки у яких, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд має враховувати при застосуванні і виборі норм права до спірних правовідносин.

На переконання суду, позивачем доведено, що правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникла, жодного договору між сторонами не укладалось, згоди щодо всіх істотних умов досягнуто не було, а тому оспорювана сума є отриманою відповідачем безпідставно в розумінні ст. 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню.

Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1350,00 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 16.05.2019 року.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені повністю, то суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір на суму 1350,00 гривень.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 135000,00 (сто тридцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1350,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Повний текст рішення складено 14.06.2021.

Суддя А.М. Збаражський