Справа № 465/1058/20 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/261/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м.Львів

Справа № 465/1058/20

Провадження № 22ц/811/261/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 29 грудня 2020 року у складі судді Мартьянової С.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

встановив:

25 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16 липня 2019 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому (позивачеві). Вказує, що внаслідок ДТП належний йому автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Сума завданих майнових збитків складає 47 398, 26 грн. Вартість проведення оцінки матеріального збитку становить 2 500 грн. Зазначає, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована. Вказує, що він (позивач) звернувся до страхової компанії про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, однак виплат не отримав. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на його користь майнову та моральну шкоду.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача в користь позивача 47 398, 26 грн. майнової шкоди, 2 500 грн. витрат, здійснених у зв`язку з оцінкою збитків та 841 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати в частині задоволення вимог та постановити в цій частині нове рішення про відмову в позові. Вказує, що відповідно до матеріалів страхового полісу Серії АО №0123041 його (відповідача) цивільна відповідальність застрахована ТДВ «СК «Київ РЕ» з визначенням страхової суми за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн. Страховик має обовязок виплати страхової суми в межах ліміту. Вважає, що він є неналежним відповідачем у цій справі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що 16 липня 2019 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Kangoo», яким керував відповідач, на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована в ТДВ «СК «Київ РЕ» згідно полісу №АО/0123041 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до звіту про оцінку вартості майнового збитку від 25 грудня 2019 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП становить 47 398, 26 грн.

З квитанції до прибуткового касового ордера від 25 грудня 2019 року вбачається, що вартість виконаних робіт з оцінки вартості матеріального збитку становить 2 500 грн.

У мотивах рішення суду першої інстанції щодо невиконання ТДВ «СК «Київ РЕ» своїх зобов`язань за обов`язковим договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначено, що МТСБУ не може застосувати до зазначеного страховика заходів впливу, оскільки його членство в МТСБУ припинено. МТСБУ виконує зобов`язання страховика за внутрішніми договорами у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом або ліквідований. На даний час МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ТДВ «СК «Київ РЕ» чи визнання вказаної страхової компанії банкрутом. Судом зазначено, що відповідь Моторного (транспортного) страхового бюро України №3.1-04/24492 є підтвердженням факту звернення ОСОБА_2 до страхової компанії ТДВ «СК «Київ РЕ» щодо відшкодування завданої йому шкоди внаслідок страхового випадку.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову до ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100 000 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Із страхового полісу Серії АО № 0123041 вбачається, що страховиком відповідача з страховим лімітом за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн., на момент вчинення ДТП була ТДВ «СК «Київ РЕ», яка на даний час не припинена і не перебуває в процесі припинення.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року зазначив, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

З укладенням договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач встановив, що суб`єктом, який має задовольнити позовні вимоги, є завдавач шкоди (відповідач), з чим погодитися не можна з урахуванням наведеного вище.

Колегія суддів, з урахуванням встановленого, приходить до висновку, що відповідачем у цьому спорі має бути страховик відповідача, до якого вимоги не пред`явлено.

У зв`язку з наведеним, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з позивача в користь відповідача підлягає стягненню 1 261, 50 грн. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 37 6, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року в частині часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 47 398,26 грн., 2 500 грн. витрат за проведення оцінки і визначення збитків та 841 грн. судового збору, - скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 261, 50 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна грн. 50 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено і підписано 13 травня 2021 року.

Головуючий

Судді