Справа №519/938/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

29.04.2021 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Барановської З.І., секретаря - Гнатюк Л.М.

за участю: відповідача за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Южненської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.2018 вона намагалась відвідати давнішнього приятеля ОСОБА_4 , який постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , але не застала його вдома. Так, від сусідів, їй стало відомо про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та перед смертю нібито, заповідав позивачці належну йому квартиру. Про вказаний заповіт позивачці не було відомо раніше. З метою з`ясування даних обставин, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурського М.М. та 01.04.2019 від останнього їй стало відомо про наявність спадкової справи №4/2019 та факт наявності складеного заповіту ОСОБА_4 на її користь, який був посвідчений 07.12.2001 за реєстровим №4003 Южненською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, згідно до якого останній заповідав позивачці належну йому вищевказану квартиру. Чому під час життя, ОСОБА_4 позивачці не повідомляв про такі свої наміри, їй не відомо. 03.04.2019 в установлений діючим законодавством шестимісячний строк ОСОБА_3 звернулась до Валігурського М.М. , приватного нотаріуса Южненського міського нотаріального округу Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Окрім того, 14.08.2019 ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурського М.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру по спадковій справі №4/2019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що позивачкою не були подані правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру, які необхідні для вчинення нотаріальної дії, відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат», 14.08.2019 приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурським М.М., була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: видачу Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на кватиру та рекомендовано звернутись до суду. Ані копії, ані оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_4 у позивача не має. Крім того, приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурським М.М. роз`яснено, що дійсно спадкодавець залишив на ім`я позивачки заповіт, який належним чином був посвідчений 07.12.2001 за реєстровим номером 4003 Южненською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, згідно до якого останній заповідав позивачці належну йому квартиру. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 180264539 від 09.09.2019, будь-яка інформація щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження на майно вказану квартиру відсутня. Відсутність відомостей у реєстрі пов`язана з тим, що вищезазначена квартира була зареєстрована до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових грав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами нього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 току, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Так, у теперішній час позивачка не може реалізувати своє право на спадкове майно. Так, в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за Заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 18.11.2019 відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 31.03.2020 закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду по суті, замінено відповідача Южненську міську раду Одеської області на належного відповідача ОСОБА_1 .

25.06.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, мотивуючи свої тим що 28.12.2018 її батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був доставлений до Одеської обласної лікарні, де він проходив лікування у зв`язку з інсультом. З того часу, коли ОСОБА_4 захворів, ОСОБА_1 займалась його лікуванням, доглядала за ним, адже він через хворобу не міг самостійно забезпечувати умови свого життя. ОСОБА_1 постійно допомагала батькові, приходила до нього в лікарню, купляла необхідну їжу та ліки. Також забирала батька з лікарні, а після того самостійно доглядала за ним, надавала необхідну фізичну допомогу, годувала його, допомагала одягатись та інше. Батько просив її, щоб вона повідомила про його важку хворобу ОСОБА_3 , яка була дочкою його покійної сусідки ОСОБА_6 . Також просив, щоб ОСОБА_3 прийшла до нього і надала допомогу в догляді за ним. ОСОБА_1 думала, що батько бачив, наскільки їй складно самостійно доглядати за ним, тому він і попросив звернутися до ОСОБА_3 . ОСОБА_1 виконала прохання батька, проте ОСОБА_3 так і не відгукнулася на ці неодноразові прохання. ОСОБА_1 , зверталась до відповідачки про допомогу у здійсненні піклування та догляду за батьком, а саме у здійсненні побутового догляду, допомоги у забезпеченні його належним харчуванням, належним медичним обстеженням та забезпечення необхідними ліками, медичним доглядом за хворим, але ОСОБА_3 усунулась від надання будь-якої допомоги. Спочатку 2019 року стан здоров`я ОСОБА_4 значно погіршився, ОСОБА_1 відвезла його до Южненської міської лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер. Після його смерті ОСОБА_1 проводила похорони та поминальний обід, а ОСОБА_3 ніякої участі у цьому не приймала. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартира АДРЕСА_1 . Після смерті батька ОСОБА_1 вважала себе єдиним спадкоємцем за законом, проте виявилося, що ОСОБА_4 заповів вищезазначену квартиру ОСОБА_3 . Батько нічого не розповідав їй про наявність заповіту, тому ОСОБА_1 була вражена, коли дізналася, що квартиру батько заповідав дочці своєї колишньої сусідки ще в 2001 році. Окрім ОСОБА_1 ніхто не приймав участі в догляді за батьком, який потребував стороннього нагляду, оскільки він хворів на хронічне судинне - мозкове захворювання, а ОСОБА_1 забезпечувала його усіма необхідними ліками, медичними засобами, оплачувала його лікування, медичні обстеження, консультації спеціалістів, приносила йому продукти харчування, готувала йому їду, постійно його відвідувала, надавала матеріальну та моральну допомогу. Фактично тільки ОСОБА_1 залишилась самостійно доглядати за хворим батьком, який потребував сторонньої допомоги, оскільки він не мав можливості самостійне себе забезпечувати та доглядати, а ОСОБА_3 відсторонилась від надавання якої-небудь допомоги ОСОБА_4 . Після смерті батька ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Южненського міського нотаріального округу Валігурського М.М. з заявою про прийняття спадщини. 16.07.2019 ОСОБА_1 також була подана заява до зазначеного приватного нотаріуса з проханням не видавати ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з наміром звернутися до суду стосовного даного питання. ОСОБА_1 просить суд прийняти рішення про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 16.09.2020 зустрічну позовну заяву представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

24.09.2020 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , згідно якого остання зустрічну позовну заяву не визнає з огляду на наступне. Слід зауважити, що з ОСОБА_4 ОСОБА_3 знайома на протязі тривалого часу, однак з останнім вона ніколи не проживала, у них були суто приятельські відносини. Під час відвідувань ОСОБА_4 , він завжди себе нормально почував, на стан здоров`я не скаржився, про наявність в нього хворіб ОСОБА_3 не повідомляв. Не дивлячись на це, вона постійно, з 2001 року надавала йому фінансову допомогу. Більш того, у зв`язку із тим, що навіть її батьки дуже близько товаришували із ОСОБА_4 та були сусідами, після їх смерті, ОСОБА_4 доглядав за собакою батьків, та ОСОБА_3 постійно компенсувала йому грошима його уважність. Посилання ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві про те, що ОСОБА_3 ухилялась від надання допомоги ОСОБА_4 належними доказами не підтверджено, окрім того не підтверджений факт того, що ОСОБА_3 була обізнана про хворобу ОСОБА_4 . Так, вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, адже не надано доказів, які б підтвердили той факт, що ОСОБА_4 потребував додаткового матеріального утримання зі сторони інших осіб, а саме зі сторони ОСОБА_3 . Також, під сумнів, можливо поставити особи, яких вважає за необхідне залучити ОСОБА_1 в якості свідків, адже їх покази можуть ставиться під сумнів через неможливість достовірно вказати на ці обставини, та факт родинності у свідків із позивачем не може достовірно свідчити про об`єктивність таких відомостей через явну зацікавленість. За таких обставин ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_1 не доведено фактів з якими закон пов`язує можливість усунення від права на спадкування, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно відмовити. ОСОБА_4 до останнього сам займався своїм господарством та лікуванням. А ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі № 589/3209/16- ц, постанова від 22.10.2018 у справі № 644/7044/15-ц). Також у справі № 727/3905/16-ц Верховний Суд зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги: при можливості її надання спадкодавцю; який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. У постановах Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, провадження № 61-37615св18 (ЄДРСРУ № 80783119), від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18 (ЄДРСРУ № 79806136) та ін. ОСОБА_3 просить суд у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити повністю. 26.04.2021 до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_3 , згідно яких нею у встановлений Законом і Судом строк, поданий належний відзив на зустрічну позовну заяву, отже таким чином висловлена її позиція щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , які вона заперечує в повному обсязі. Вважає, обставини зазначені в зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 є викривленими, порушують норми матеріального та процесуального права, а відтак в задоволенні зустрічного позову вважаю за необхідне відмовити повністю. Так, з приводу необґрунтованих позовних вимог ОСОБА_1 , вважає за доцільне додатково пояснити, що провівши системний аналіз законодавства, з приводу можливість визнання потенційних спадкоємців негідними у випадку їх недоброчесної поведінки відносно спадкодавця і, відповідно, позбавлення права на отримання у спадщину будь-якого майна або грошових коштів можна прийти до висновку, що підставами усунення від права на спадкування є лише такі обставини, при яких особи умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на життя спадкоємців (це не стосується осіб, які вчинили такий замах, але спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив їх своїми спадкоємцями за заповітом); особи умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини; батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду; за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Отже, жодних доказів про її ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, не існує та існувати не може. Вказане підтверджується навіть наявною можливістю у спадкодавця, вчинити дії на скасування заповіту або складення його в іншій редакції, чого не було зроблено ОСОБА_4 . При постановленні рішення по дійсній справі, вважає за необхідне клопотати перед судом про врахування свободи заповіту, як фундаментального принципу спадкового права та принцип волевиявлення спадкодавця, який є основою інституції спадкового права.

Свідок ОСОБА_7 , пояснила в судовому засіданні 10.03.2021, що була з 1983 року сусідкою померлого ОСОБА_8 . З листопада 2018 року ОСОБА_9 став себе погано почувати, хворів, у нього стався інсульт, потребував допомоги. Допомогу йому надавала донька ОСОБА_1 , яка постійно приходила до нього, відвозила його до лікарні та забирала його з лікарні. Після його смерті, вона займалась організацією поховань. За життя покійний був у дружніх відносинах з матір`ю ОСОБА_11 , вона часто до нього приходила. Після її смерті ОСОБА_9 доглядав за собакою ОСОБА_12 . Свідок не бачила, щоб ОСОБА_13 приходила до ОСОБА_8 . За життя останній скаржився, що ОСОБА_14 не приходить до нього.

Свідок ОСОБА_15 , пояснив в судовому засіданні 10.03.2021, що був сусідом померлого ОСОБА_4 , знав останнього десь 21 рік. Останній час він хворів, просив купити кістки собаці, так як не міг ходити. Бачив ОСОБА_4 кожного дня, так як останній ходив гуляти з собакою до моря зранку і ввечері. Допомогу йому надавала донька ОСОБА_1 , яка привозила продукти. За життя покійний був у дружніх відносинах з матір`ю ОСОБА_11 . Після її смерті ОСОБА_9 доглядав за собакою сестри ОСОБА_17 ОСОБА_9 дзвонив ОСОБА_18 , але остання не відповідала на його дзвінки.

Свідок ОСОБА_19 пояснила в судовому засіданні 10.03.2021, що була знайома з ОСОБА_4 та ОСОБА_21 , коли орендувала квартиру у них в будинку протягом 6 місяців та ОСОБА_22 була нянею її старшого сина. Перед смертю в січні 2019 року свідок бачила ОСОБА_4 на лавці біля будинку, він її спитав чи не бачила вона ОСОБА_23 , а то остання не відповідає на його дзвінки, попросив передати їй, що він хоче її бачити. За життя ОСОБА_22 часто ходила до ОСОБА_4 , казала, піду віднесу йому чекушку. Допомогу надавала ОСОБА_24 тільки його донька ОСОБА_1 , яка приїздила до нього щонеділі, похованнях батька теж займалась вона.

Свідок ОСОБА_25 пояснив в судовому засіданні 10.03.2021, що є сином ОСОБА_1 , онуком померлого ОСОБА_8 . Відносини його та матері з померлим ОСОБА_4 налагодились у 2013-2014 роках, до того часу померлий не хотів з ними спілкуватись. З 2017 року померлий почав спілкуватись зі свідком. В грудні 2018 року дід захворів, у нього стався інсульт. Мати їздила, допомагала діду, возила продукти, допомагав возити його друг ОСОБА_26 . За життя дід казав йому, що ОСОБА_14 є донькою жінки, яку він кохав. Він дзвонив їй, але вона не відповідала на дзвінки, хотів від неї допомоги. По існування заповіту йому стало відомо зі слів матері, після смерті діда.

Свідок ОСОБА_27 , пояснив в судовому засіданні 20.03.2021, що є знайомим ОСОБА_1 та її сина. ОСОБА_1 звернулась до нього на початку грудня 2018 року з проханням, щоб він відвіз її до м. Южне, так як батько потребував допомоги. До квартири де проживав батько ОСОБА_1 він заходив та бачив, що останній був безпорадним, квартира брудна, за ним ніхто не доглядав. Вдруге коли вони приїхали, батько на телефон не відповідав. Втретє коли вони приїхали, її батька поклали до лікарні. Потім він ще раз відвозив її до лікарні. Похованням батька займалась ОСОБА_1 .

Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу слухати в його відсутність, первісний позов підтримує в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просять відмовити, зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом пояснила в судовому засіданні, що вона систематично їздила до батька з 2014-2015 років. З 2016 року кожного дня передзвонювали друг другу, допомагала йому. Коли він помер, його похованням займалась вона. Вперше побачила ОСОБА_23 на похоронах батька, вона приходила, але допомоги на поховання вона не надавала. Взагалі не надавала допомоги батьку ОСОБА_24 , хоча останній потребував допомоги, не інтересувалась що з ним, коли він захворів. Зі слів сусідів, коли батька привезли з лікарні у 2019 році їй стало відомо, що батько дзвонив ОСОБА_18 та просив допомоги у неї. Номер телефону ОСОБА_17 був у списку номерів телефону батька, але ОСОБА_1 не дзвонила їй і не говорила їй про допомогу батьку, так як їй не потрібна стороння допомога.

Вислухавши відповідача за первісним позовом, представника відповідача за первісним позовом, допитавши свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «ООКЛ`ООР» з 27.12.2018 по 04.01.2019 з діагнозом ГПМК (25.12.2918р.) за ішемічним типом у басейнах лівої ЗМА та лівої СМА, виражена сенсо-моторна афазія, виражений правобічний геміпарез. Загальний церебральний атеросклероз. ІХС. Атероскероз аорти. Фібріляція передсердь, постійна форма. СНПА, ФК ІІІ, ризик 4. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ст., кризова течія.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурським М.М. заведена спадкова справи №4/2019.

07.12.2001 ОСОБА_4 складеного заповіт на користь ОСОБА_3 , який був посвідчений за реєстровим №4003 Южненською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, згідно до якого останній заповідав ОСОБА_3 належну йому квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що позивачкою не було подано правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру, які необхідні для вчинення нотаріальної дії, відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат», 14.08.2019 приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурським М.М., була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: видачу Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на кватиру АДРЕСА_1 та рекомендовано звернутись до суду.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №180264539 від 09.09.2019, будь-яка інформація щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження на майно - квартиру АДРЕСА_1 , відсутня.

Відсутність відомостей у реєстрі пов`язана з тим, що вищезазначена квартира була зареєстрована до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових грав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами нього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, ще належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Так, в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Таким чином суд вважає, що первісний позов про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню, та необхідно визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, провадження № 61-37615св18 (ЄДРСРУ № 80783119), від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18 (ЄДРСРУ № 79806136) та ін.

У своїх постановах Верховний суд неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. При цьому, за позицією ВС, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі №589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі №644/7044/15-ц). Також у справі №727/3905/16-ц Верховний Суд зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги: при можливості її надання спадкодавцю; який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі №766/810/17, провадження №61-37615св18 (ЄДРСРУ № 80783119), від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18 (ЄДРСРУ № 79806136).

За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд звертає увагу, що у зустрічному позові ОСОБА_1 вказала, що «виконала прохання свого батька, звернулась до ОСОБА_3 з проханням про допомогу у здійсненні піклування та догляду за батьком, а саме здійсненні побутового догляду, допомоги у забезпеченні його належним харчуванням, медичним обстеженням та забезпечення необхідними ліками, медичним доглядом за хворим, але ОСОБА_3 усунулась від надання будь-якої допомоги».

Але в судовому засіданні 29.04.2021 ОСОБА_1 пояснила, що вперше побачила ОСОБА_23 на похоронах батька, вона приходила, але допомоги на поховання вона не надавала. Взагалі не надавала допомоги батьку ОСОБА_24 , хоча останній потребував допомоги, не інтересувалась що з ним, коли він захворів. Зі слів сусідів, коли батька привезли з лікарні у 2019 році їй стало відомо, що батько дзвонив ОСОБА_18 та просив допомоги у неї. Номер телефону ОСОБА_17 був у списку номерів телефону батька, але ОСОБА_1 не дзвонила їй і не говорила їй про допомогу батьку, так як їй не потрібна стороння допомога.

Таким чином позивач сама спростувала свої доводи, вказані у позові в судовому засіданні.

Тобто відсутні докази що ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_3 за матеріальною допомогою для забезпечення потреб спадкодавця, та остання свідомо ухилилась від надання такої допомоги.

Матеріали справи не містять доказів ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги ОСОБА_4 , не встановлена її винна поведінка, яка б свідчила про відмову її від надання такої допомоги.

Той факт, що ОСОБА_1 взяла на себе організацію та витрати на поховання, не дає підстав для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_4 захворів, перед смертю перебував на стаціонарному лікування 8 днів, але відсутні медичні документи, в яких зазначено, що він потребував стороннього догляду.

Факт хвороби, погіршення здоров`я, перебування на лікуванні не може свідчити про безпорадний стан спадкодавця, оскільки безпорадний стан - це стан особи, коли вона не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги і піклування.

Крім того, показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 не підтверджуються перебування померлого ОСОБА_30 в безпорадному стані, що він потребував допомоги від ОСОБА_3 , звертався до неї з цього приводу та потребував такої допомоги від неї.

З показань свідків вбачається, що ОСОБА_4 захворів перед смертю в грудні 2018 року, так як у нього стався інсульт, що лікуванням та похованням батька займалась ОСОБА_1 , але в той же час в квартирі померлого було брудно та він виглядав не доглянутим. Крім того, він щодня прогулював собаку до моря зранку та ввечері. Померлий говорив, що бажає бачити ОСОБА_23 , що не може додзвонитись до неї, що вона не приходить до нього,

Крім того суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_25 , який є сином позивача за зустрічним позовом та зацікавлений у результаті розгляду справи на користь матері ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, так як ОСОБА_1 не надано до суду належних, допустимих та безспірних доказів, що є її процесуальним обов`язком, які б давали передбачені законом підстави усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічного позову представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Дата складання повного судового рішення 14.05.2021.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська