Справа № 350/253/21
Номер провадження 2/350/215/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд,-

ВСТАНОВИВ:

у своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в належному їй житловому будинку АДРЕСА_1 .

В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що вона згідно свідоцтва про право на спадщину, є власником домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 . У її житловому будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який доводиться їй колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано 30 вересня 2019 року. Відповідач не проживає у належному їй будинку з 2018 року. Відповідачі не є членом її сім`ї. Добровільно виписатись відповідач відмовляється, що порушує її, позивачки, право на володіння, користування та розпорядження належним їй житловим приміщенням, тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному об`ємі.

Вивчивши матеріали справи суд, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка є власником будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.5,6).

Актом від 28 січня 2021 року (а.с.7) підтверджено, що ОСОБА_2 , зареєстрований але не проживає у будинку позивачки більше року.

Згідно копії рішення Рожнятівського районного суду від 30 вересня 2019 року (а.с.4) підтверджено, що сторони до 30 вересня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Досліджені судом докази підтверджують, що відповідач не проживає в будинку, який знаходиться в по АДРЕСА_1 .

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16)

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16)

Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України».

Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: будинком, який знаходиться по АДРЕСА_1 , її колишнього чоловіка, який протягом тривалого часу (з 2018 року) не проживає у будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивачки як власника нерухомого майна на реалізацію нею права користування належним на праві власності майном.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивачки щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що відповідач являється колишнім чоловіком позивача, але тривалий час не проживає в спірному будинку, не веде нарівні із позивачем як власником квартири спільне господарство.

При цьому судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

На підставі ст.ст.15, 16, 319 ЦК України, керуючись ст.ст.206, 247, 274, 259, 263-265,268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, у житловому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: