Справа № 143/5/21
УХВАЛА
27.05.2021 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області
головуючого - судді Сича С.М.,
за участю секретаря Огородник Н.А.,
представника позивача адвоката Гонти О.А.,
представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Щавінського К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребище Вінницької області заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Гонти Оксани Анатоліївни про забезпечення позову, -
Встановив:
В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсною додаткової угоди.
18.05.2021 року через канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Гонти О.А. надійшла заява про забезпечення позову.
Внаслідок проведення низки реформ центральних органів виконавчої влади повноваження щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, розташованих на території Вінницької області, були передані Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області.
Пізніше, в ході виконавчого провадження №60026733 з примусового виконання виконавчого листа у справі №143/1269/17 від 10 серпня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_3 , приватним виконавцем Турським О.В. було накладено арешт на вказане вище право оренди земельної ділянки.
За результатами проведених електронних торгів 16 грудня 2019 року ДП «СЕТАМ» складено Протокол №453945 проведення електронних торгів, відповідно до якого переможцем торгів визнано учасника № 2 ОСОБА_1 . 19 грудня 2019 року приватним виконавцем Турським О.В. було складено Акт про проведені електронні торги з реалізації права оренди земельної ділянки.
Зауважує, що на цих торгах «реалізовувалось» право оренди земельної ділянки боржника-орендаря саме за вказаним вище Договором оренди землі від 29 листопада 2012 року - ОСОБА_2 .
В зв`язку з чим, 13 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою, в якій просив скасувати рішення від 20 грудня 2019 року №50357455, прийняте державним реєстратором Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк Оленою Романівною.
Після чого, за результатами розгляду вказаної скарги ОСОБА_2 . Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції встановила, що зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню, про що 08 травня 2020 року було складено відповідний Висновок, на підставі якого, в свою чергу, Наказом Міністерства юстиції України від 03 липня 2020 року №2281 Рішення від 20 грудня 2019 року №50357455, прийняте державним реєстратором Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк Оленою Романівною, цілком правомірно та обґрунтовано було скасоване.
Разом з тим, 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про укладення додаткової угоди до Договору оренди землі від 29 листопада 2012 року, до якого було додано копію самого Договору оренди землі від 29 листопада 2012 року, Акт про проведені електронні торги з реалізації права оренди земельної ділянки від 19 грудня 2019 року та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 грудня 2019 року.
За результатами розгляду вказаної скарги Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції встановила, що зазначене рішення прийняте з порушенням низки вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню, про що 31 березня 2021 року було складено відповідний Висновок, на підставі якого, в свою чергу, Наказом Міністерства юстиції України від 13 травня 2021 року за №1678/5 Рішення від 01 жовтня 2020 року №54348383, прийняте державним реєстратором Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області Козаком Русланом Віталійовичем, цілком правомірно та обґрунтовано було скасоване.
Разом із тим, у зв`язку з допущеними процедурними порушеннями розгляду скарги рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року в справі №143/1020/20, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2021 року, визнано незаконним та скасовано Наказ Міністерства юстиції України від 03 липня 2020 року №2281 про задоволення скарги ОСОБА_2 від 13 січня 2020 року на рішення державного реєстратора Липовецької РДА Вінницької області Чубатюк О.Р. від 20 грудня 2019 року №50357455.
Відповідно до пункту 17 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1128, у разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, Мін`юст забезпечує повторний розгляд такої скарги відповідно до цього Порядку.
А тому 31 березня 2021 року Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції повторно розглянула його скаргу про скасування рішення від 20 грудня 2019 року №50357455, прийнятого державним реєстратором Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк Оленою Романівною, та встановила, що зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню, про що було сформовано відповідний Висновок.
В свою чергу, на підставі вказаного Висновку Наказом Міністерства юстиції України від 13 травня 2021 року №1690/5 рішення від 20 грудня 2019 року №50357455, прийняте державним реєстратором Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк Оленою Романівною, знову було скасоване.
Покликається на те, що невжиття заходів забезпечення позову у обраний нею спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому адвокат Гонта О.А. вважає, що заявлений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами та направлений на охорону матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідачів, і не є обмеженням прав власника земельної ділянки та носить тимчасовий характер.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Гонта О.А. підтримала заяву про забезпечення позову та підтвердила наведені у ній обставини. Крім того, вказала, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідачем ОСОБА_1 після здійснення державної реєстрації права оренди згаданої земельної ділянки на підставі оскаржуваних Наказу та Додаткової угоди можуть бути вчинені додаткові дії, спрямовані на передачу такого права іншим особам, зокрема в заставу, суборенду, статутний капітал новоутвореної юридичної особи тощо, що, в свою чергу, потребуватиме пред`явлення позивачем додаткового позову до суду для відновлення порушених прав чи законних інтересів.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Щавінський К.С. заперечив проти задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що відповідно до усталеної презумпції правомірності правочину оспорювані Наказ та Додаткова угода не скасовані, не визнані недійсними, а відтак вжиття запропонованого представником позивача заходу забезпечення позову призведе до обмеження законних прав чи інтересів відповідача ОСОБА_1 . Також вказав, що невжиття заходів забезпечення позову не створить істотних перешкод для виконання рішення суду чи ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того зауважив, що навіть в разі здійснення ОСОБА_1 державної реєстрації права оренди на земельну ділянку на підставі оспорюваних Наказу та Додаткової угоди, останній не зможе передати це право іншій фізичній чи юридичній особі, так як передача такого права обмежується умовами первісного договору оренди землі.
Заслухавши учасників справи, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В силу п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в пунктах 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.
Згідно зазначених норм закону завданням забезпечення позову є застосування судом, в провадженні якого перебуває справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання у майбутньому прийнятого судового рішення за її позовом.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
За загальним правилом, закріпленим у ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу чи іншим особам здійснювати певні дії.
Оскільки у розглядуваній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18 та в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №923/826/19.
З огляду на викладене суд вважає неспроможними доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Разом із цим, як встановлено судом, заява представника ОСОБА_2 адвоката Гонти О.А. не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Так, у заяві про забезпечення позову містяться лише загальні міркування та припущення стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до можливої реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема права оренди на земельну ділянку, яке наразі зареєстроване за позивачем, та наступної неможливості ефективного захисту прав позивача та виконання рішення суду.
Однак, самі лише припущення заявника стосовно того, що подальші можливі дії відповідачів будуть спрямовані на здійснення державної реєстрації іншого речового права (права оренди) на земельну ділянку за ОСОБА_4 чи іншими особами, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати та довести необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.
Крім того, суд вважає не достатньо вмотивованими наведені в судовому засіданні аргументи адвоката Гонти О.А. стосовно того, що відповідачем ОСОБА_1 після здійснення державної реєстрації права оренди згаданої земельної ділянки на підставі оскаржуваних Наказу та Додаткової угоди можуть бути вчинені додаткові дії, спрямовані на передачу такого права іншим особам, зокрема в заставу, суборенду, статутний капітал новоутвореної юридичної особи, тощо, що, в свою чергу, потребуватиме пред`явлення позивачем додаткового позову до суду для відновлення порушених прав чи законних інтересів, так як згідно із пунктом 33 Договору оренди землі від 29.11.2012 року право оренди у заставу не передається та до статутного фонду не вноситься, а в силу пункту 46 цього Договору орендар має право передати земельну ділянку або її частину в суборенду тільки за письмовою згодою орендодавця.
Отже, права орендаря щодо згаданих правомочностей, пов`язаних із передачею права оренди земельної ділянки іншим фізичним чи юридичним особам, обмежується умовами первісного договору оренди землі.
Водночас, суд ураховує, що пред`явлений ОСОБА_2 позов по суті спрямований саме на захист його прав, як орендаря земельної ділянки, та поновлення відомостей про таке його право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відтак, беручи до уваги, що на час звернення представника ОСОБА_2 адвоката Гонти О.А. до суду із заявою про забезпечення позову в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку, зважаючи на закріплену в ст.204 ЦК України презумпцію правомірності спірного правочину (додаткової угоди до договору оренди землі), суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову в означений спосіб за своїм змістом вочевидь були б неспівмірними із заявленими позовними вимогами та тотожними їх задоволенню, що суперечить вимогам частин 3,10 ст.150 ЦПК України.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-154,260, 353 ЦПК України, суд, -
Ухвалив:
Відмовити представнику позивача ОСОБА_2 адвокату Гонті Оксані Анатоліївні у забезпеченні позову ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсною додаткової угоди.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.
Суддя