Справа № 454/1246/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель.

На обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_5 був головою колгоспного двору, якому належало право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке складалося з житлового будинку та господарських будівель: літня кухня з прибудовою, сарай, гараж та погріб.

Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивач успадкував після його смерті 1/6 частину зазначеного будинковолодіння

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_6 , яка з 1957 рок у і до дня смерті проживала та була зареєстрована в спірному будинку.

Тому, мати своїм проживанням прийняла спадщину після смерті батька, а саме на 5/6 частин спірного будинковолодіння, оскільки вступила у володіння та управління таким.

На день смерті мами разом з нею були зареєстровані: син позивач ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_2 , онука ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 .

Звернувшись до нотаріуса після смерті батька, я вважав, що до мене перейшло право власності на все будинковолодіння, оскільки ніхто більше не претендував на спадкове майно та не звертався до нотаріуса та іншим чином не оформляв права власності на дане будинковолодіння.

Надалі він оформив право власності на земельну ділянку, на якій розташоване спірне будинковолодіння.

На даний час він виявив, що йому належить лише 1/6 спірного будинковолодіння, а право власнсоті на решту 5/6 частин зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є його покійний батько ОСОБА_5 .

У зв`язку з цим, він повторно звернувся до нотаріуса, який йому роз`яснив, що на даний час решта спадкоємців не можуть подати заяви про відмову від прийняття спадщини, оскільки строк на подання таких давно сплив і його поновлення не передбачено.

Позивач подав заяву, в якій позов підтримав, просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідачі також подали заяви, в яких позов визнали.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ОСОБА_5 , як за головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , до якого належить житловий будинок загальною площею 71,9кв.м, жиловою площею 56,6кв.м та господарську будівлі: літня кухня з прибудовою, сарай, гараж та погріб, що стверджується свідоцтвом про право приватної власності на будівлі від 18.11.1988р., витягом з погосподарської книги №9 за 1991-1995 роки та технічним паспортом.

Рішенням Опільської сільської ради Сокальського району Львівської області від 20.12.1989р. вулицю Першотравнева в с.Бояничі Сокальського району перейменовано на «вулиця Шевченка».

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Із свідоцтва про право на спадщину від 06.03.1996р. та реєстраційного посвідчення від 07.03.2006р. встановлено, що після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 успадкував 1/6 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Мати позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки №892 від 01.12.2020р., ОСОБА_6 з 1957 року до дня смерті була зареєстрована та проживала в спірному будинковолодінні. На день смерті ОСОБА_6 з нею були зареєстровані: син ОСОБА_1 з 1960 року; невістка ОСОБА_2 з 1966 року; онука ОСОБА_3 з 1986 року та онук ОСОБА_4 з 1988 року.

З довідки №7009 від 10.12.2020р. встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєжстрвоано на праві власності: 5/6 частин за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 та 1/6 за позивачем ОСОБА_1 .

З державного акта від 05.08.1997р.встанволено, що земельна ділянка, на якій розташований спірне будинковолодіння. Належить позивачу ОСОБА_1 .

Частинами першою, другою статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю.

Відповідно до частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Статтею 549 ЦК Української РСР (1963р.) регламентовано, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (далі - постанова ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20), спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

За таких підстав, станом на день набрання чинності Закону України «Про власність» 15.04.1991р., спірне будинковолодіння відносилось до колгоспного двору, позивач був зареєстрований та проживав у ньому, після смерті батька успадкував 1/6 його частину, зареєстрував право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, надалі проживає, користується ним та утримує його, а тому є таким, що прийняв спадщину.

В свою чергу, згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцями спадщини визначені у частинах 3, 4 ст. 1268 ЦК України).

За частиною третьою ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Однак, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята ст. 1268 ЦК України).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя ст. 1296 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 статті 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. (ч. 3 т. 1272ЦК України).

Однак, поновлення строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини законодавством не передбачено, а тому на даний час відповідачі позбавлені змоги відмовитися від спадщини.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті батька та матері, та не відмовилася від прийняття спадщини після їх смерті, однак, позбавлений змоги здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку.

Таким чином, позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин житлового будинку, загальною площею 71,9кв.м, житловою площею 56,6кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 , з відпорвідною частиною господарських будівель.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: с.Бояничі, Червоноградський район, Львівська область.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: с.Бояничі, Червоноградський район, Львівська область.

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: с.Бояничі, Червоноградський район, Львівська область.

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: с.Бояничі, Червоноградський район, Львівська область.

Головуючий: М. Я. Адамович