ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1848/20 Номер провадження 22-ц/814/947/21Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Гнатюк О.С.

за участю прокурора Цибульської М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Оніщенко Наталії Юріївни

та апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2021 року

по справі за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Центрального округу до Лубенської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 , третя особа Регіональний офіс водних ресурсів в Полтавській області та ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування розпорядження Лубенської районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до місцевого суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Центрального округу, до відповідачів, посилаючись на те, що Лубенською місцевою прокуратурою встановлено, що на підставі розпорядження Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області №123 від 26.03.2003 року надано дозвіл на розробку технічної документації по оформленню права власності в розмірі земельних часток (паїв) по Войнихівській сільській раді 3,89 га. на земельні ділянки членам СФГ із земель селянського (фермерського) господарства «Ромашка» загальною площею 56,2 га члену СФГ ОСОБА_1 право власності на 3,89 га. ріллі для ведення фермерського господарства.

Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 , кадастровий номер :09:006:0010, розроблено ТОВ «Лубни-Райземпроектсервіс» та затверджено розпорядженням голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області №237 від 10.06.2009 року.

У подальшому ОСОБА_1 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку від 26.01.2010 року, серія та номер ЯГ 343180.

Зазначають, що, відповідно до рішення Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 29.12.2016 року «Про припинення сільських рад та їх виконавчих комітетів як юридичних осіб публічного права в результаті реорганізації шляхом приєднання до Засульської сільської ради» було припинено юридичну особу публічного права Войнихівську сільську раду та її виконавчий комітет у результаті реорганізації шляхом приєднання до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області.

Вваажають, що розпорядження відповідача Лубенської районної державної адміністрації №237 від 10.06.2009 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки», прийняте всупереч вимог закону, у зв`язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню, державний акт визнанню недійсним, а земельна ділянка поверненню.

В обґрунтування підстав позову посилаються на те, що спірна земельна ділянка була сформована за рахунок земель водного фонду, та була передана у приватну власність всупереч вимог закону. Прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності. До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, а також землі, зайняті водотоками (річки, струмки), болотами, на які поширюється окремий порядок надання, використання. Виділення земель водного фонду у власність громадян для ведення фермерського господарства не передбачено законодавством України.

Вказують, що, відповідно до листа Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області №321/01-05 від 20.02.2020 року, через земельну ділянку із кадастровим номером :09:006:0010 протікає в заплаві річки Сули природний водний об`єкт водотік, орієнтовною довжиною 2,25 км. що переходить в заболочені землі, відтак, вказана земельна ділянка включає землі водного фонду (з водоохоронною зоною) 1,4352 га., з яких 0,8124 га. це заболочені землі та під водою.

Окрім того, Лубенською місцевою прокуратурою встановлено, що, відповідно до розпорядження Лубенської районної державної адміністрації №123 від 26.03.2003 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації по оформленню права власності на земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 3,89 га., вид земельних угіль рілля.

Разом із тим, відповідно до вихідної земельно-кадастрової інформації на вищевказану земельну ділянку, яка міститься у технічній документації із землеустрою, вона складається з 3,53 га - сільськогосподарські землі (3,04 га рілля, 0,49 га. сіножаті), а також відкриті заболочені землі 0,36 га, що також зафіксовано у експлікації земельних угідь, яка міститься в технічній документації із землеустрою, виготовленої ТОВ «Лубни-Райземпроектсервіс».

Водночас, при затвердженні технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 Лубенською районною державною адміністрацією не враховано дані технічної документації, зокрема, щодо кількісного складу земельних угідь земельної ділянки площею 3,89 га., кадастровий номер :09:006:0010. Окремо проект землеустрою з питань зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не розглядався та не затверджувався.

Таким чином, спірна земельна ділянка незаконно вибула з володіння власника (держави) поза його волею шляхом перевищення повноважень органом виконавчої влади, тому вона підлягає витребуванню з приватної власності ОСОБА_1 та поверненню у власність держави.

Вказують, що, відповідно до вимог ЦК України, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Таким чином, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Про вказані порушення та необхідність захисту прав та інтересів держави у судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2020 році за результатами опрацювання відомостей з Публічної кадастрової карти України та листа Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області №321/01-05 від 20.02.2020 р. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що трирічний строк позовної давності щодо вимог про визнання незаконним та скасування вищевказаного розпорядження пропущено з поважних причин.

Органи державної влади, в інтересах яких подано даний позов, мають відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертаються та самостійно порушення не усувають, що і є нездійсненням захисту органами, які повинні його здійснювати. Враховуючи викладене, для відновлення порушених інтересів держави з даним позовом до суду звертається прокурор.

На підставі вищевикладеного позивач прохає: визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з даним позовом та поновити його; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області №237 від 10.06.2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки» у частині затвердження технічної документації ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 3,89 га. ріллі, кадастровий номер :09:006:0010, для ведення фермерського господарства, розташованої на території Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області; визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_1 від 26.01.2010 року, серія та номер ЯГ 343180, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі щодо земельної ділянки площею 3,89 га.; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації вищевказану земельну ділянку; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2021 року позов першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Центрального округу до Лубенської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 , третя особа Регіональний офіс водних ресурсів в Полтавській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження Лубенської районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області №237 від 10.06.2009 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки» у частині затвердження технічної документації ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 3,89 га ріллі, кадастровий номер :09:006:0010 для ведення фермерського господарства.

Визнано недійсним державний акт на право власності ОСОБА_1 від 26.01.2010, серія та номер ЯГ 343180, зареєстрований в книзі записів реєстраційних державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі щодо земельної ділянки площею 3,89 га.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації земельну ділянку загальною площею 3,89 га з кадастровим номером :09:006:0010.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Полтавської області 4204 грн. судового збору.

Стягнуто з Лубенської районної державної адміністрації на користь прокуратури Полтавської області 2102 грн. судового збору.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , представник якого подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що спірна земельна ділянка знаходиться у власності апелянта тривалий час та використовується ним як рілля для ведення фермерського господарства. Як убачається з даних Вихідної земельно-кадастрової інформації на земельну ділянку, що міститься в Технічній документації із складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку: усього земельних угідь 38,9га, з них с/г угідь 3,53га, у тому числі ріллі 3,03га, багаторічних насаджень 0,00га, кормових угідь 0,50га, землі під будівлями лісами та іншими угіддями 0,36га, болото, заболочені землі відсутні.

Зауважує, що прокурор безпідставно ставить питання щодо витребування з незаконного, на його думку, володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації земельної ділянки, загальною площею 3,89га, з яких лише 0,36га, згідно даних позову, є заболоченими.

Вважає, що у позивача не будо жодних об`єктивних та поважних причин пропуску строку позовної давності.

Окрім того, з вказаним рішенням місцевого суду не погодився третя особа- ОСОБА_2 , подавши на нього апеляційну скаргу, яка була доповнена, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Вказує, що його завчасно не було залучено до участі в розгляді даної справи, хоча даний спір впливає на його права, оскільки ОСОБА_2 орендує спірну земельну ділянку, внаслідок чого апелянт не нав можливості подати свої заперечення на позов.

Зауважує, що даний спір було розглянуто з порушенням правил підсудності, оскільки спірна земельна ділянка надавалася ОСОБА_1 з метою створення фермерського господарства, дані правовідносини виникли саме з приводу здійснення господарської діяльності, навіть якщо відповідачем у справі визначено фізичну особу, відтак, дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Зазначає, що обраний прокурором спосіб захисту є неналежним, оскільки заняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Окрім того, вказує, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчує відповідне право та не має самостійного юридичного значення. Враховуючи вказане, а також те, що зміна власника земельної ділянки водного фонду можлива лише у випадку, визначеному у частині другій статті 59 ЗК України, який незастосовний у цій справі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного акта не є необхідним (постанова від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 99)). Така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду.

У судовому засіданні прокурор проти задоволення апеляційних скарг заперечував, прохав їх відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та установлено місцевим судом, за Розпорядженням Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області №123 від 26.03.2003 року надано дозвіл на розробку технічної документації по оформленню права власності в розмірі земельних часток (паїв) по Войнихівській сільській раді 3,89 га. на земельні ділянки членами СФГ із земель селянського (фермерського) господарства «Ромашка» загальною площею 56,2 га, зокрема, члену СФГ ОСОБА_1 право власності на 3,89 га. ріллі для ведення фермерського господарства (т.1, а.с.13 зворот-14).

Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 кадастровий номер :09:006:0010 розроблено ТОВ «Лубни-Райземпроектсервіс» (т.1, а.с.11-18).

Розпорядженням голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області №237 від 10.06.2009 року було затверджено дану технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано ОСОБА_1 3,89 га ріллі (т.1 а.с.10).

У подальшому ОСОБА_1 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:006:0010 від 26.01.2010 року серія та номер ЯГ 343180 (т.1, а.с.20).

При постановленні оскаржуваного рішення місцевий суд виходив із того, що, всупереч вимогам законодавства України, відповідачу було передано у власність землі, зайняті водотоками, болотами, а також прибережними захисними смугами, які є землями водного фонду України, а тому вимоги прокурора є законними та підлгяють задоволенню у визначений у позові спосіб.

Проте, такий висновок місцевого суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) установлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відтак, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів відбувається залежно від їхнього предмета та суб`єктного складу учасників. Крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

У справі, яка розглядається, прокурор звернувся до суду в інтересах держави з цивільним позовом до територіального органу - розпорядника землями державної власності сільськогосподарського призначення та фізичної особи щодо визнання недійсним державного акту та витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, наданої особі для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною третьою статті 7 цього Закону, земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає дежавній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 цього Закону).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися, зокрема, із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 ЗУ «Про фермерське господарство» можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленному законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Спори фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичними особами, зокрема, з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Тобто, якщо на час звернення до суду з таким позовом ФГ, з метою створення якого надавалась спірна земельна ділянка, вже зареєстровано, то справа дійсно підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, навіть якщо відповідачем у справі зазначено фізичну особу, якій ця земельна ділянка надавалась з метою створення цього ФГ.

Так, з матеріалів даної спраив вбачається, що за розпорядженням №177 від 11.04.2003 року, Свідоцтво №4/97, було створено Селянске (фермерське) господарство «Ромашка» та затверджено його статут (а.с.141-147).

При цьому, з оскаржуваного розпорядження голови Лубенської районних державної адміністрації Полтавської області №237 від 10.06.2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки» у частині затвердження технічної документації ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 3,89 га. ріллі, кадастровий номер :09:006:0010, розташованої на території Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, вбачається, що її було виділено ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства (т.1,а.с.10).

З даних Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 , кадастровий номер :09:006:0010, розробленої ТОВ «Лубни-Райземпроектсервіс», також вбачається, що вказана земельна ділянка виділяється ОСОБА_1 саме з метою ведення ним селянського (фермерського) господарсьва (т.1, а.с.11-18).

Відтак, у даному випадку має місце факт того, що на час звернення до суду з даним позовом ФГ «Ромашка» вже зареєстровано, а спірна земельна ділянка виділялась ОСОБА_1 саме з метою ведення ним селянського (фермерського) господарства, а тому справа дійсно підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, навіть якщо відповідачем у справі зазначено фізичну особу, якій ця земельна ділянка надавалась з метою ведення ним селянського (фермерського) господарства.

Окрім того, установлено, що 30.11.2012 року спірна земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,8900 га, була передана ОСОБА_1 в оренду ФОП ОСОБА_2 , згідно договору оренди землі (т.1, а.с.226-229).

Відтак, встановивши, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, і цей спір пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у справах №627/1351/18 (Постанова від 18.03.2019 року), №704/26/17 (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року), №348/992/16-ц (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року) №474/100/16-ц (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року).

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2021 року із закриттям провадження у справі.

У відповідності до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.255, 367, 374, .377, 382, 383 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Оніщенко Наталії Юріївни та апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2021 року, - скасувати.

Провадження у справі за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Центрального округу до Лубенської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 , третя особа Регіональний офіс водних ресурсів в Полтавській області та ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування розпорядження Лубенської районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст ухвали виготовлено 14.05.2021 року.