Справа № 752/9160/19
Провадження № 2/752/960/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.05.2021 року Голосіївський районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді Мазура Ю.Ю.

секретаря Воробйова І.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача-2 - Сидорова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенка Ігоря Миколайовича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач в особі представника звернувся з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенка Ігоря Миколайовича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенко Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46375755 від 09.04.2019 (номер запису про право власності: 310897771 від 08.04.2019), на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» (); стягнути з відповідача судові витрати і витрати на правничу допомогу.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 23.10.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційний банк соціально розвитку «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту № 10-29/4465 на суму 258340,00 швейцарських франків. Для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором, 23.10.2007 сторони уклали іпотечний договір № 02-10/3580, за умовами якого позивач передав в іпотеку квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 113.20 кв.м., жилою площею 58,70 кв.м., яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2009. Зазначена квартира є місцем постійного проживання сім`ї позивача та в квартирі зареєстровані неповнолітні діти. 26.04.2019 позивач отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк». Позивач вважає, що дії відповідача при зміні власника на користь Банку, шляхом внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, такими, що грубо порушують норми чинного законодавства України, що регулюють порядок внесення таких даних до згаданого реєстру.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.05.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2019 у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенка Ігоря Миколайовича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2019 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.м., жилою площею 58,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

В судове засідання з`явилися позивач та його представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач-1 Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенко Ігор Миколайович в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи в установленому законом порядку, свого представника не направив, будь-яких заяв чи клопотань не подав.

В судове засідання з`явився представник відповідача-2 Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який заперечив в задоволенні позовних вимог. З підстав викладених у письмовому відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає встановленими наступні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційний банк соціально розвитку «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту № 10-29/4465 на суму 258340,00 швейцарських франків.

Цільове призначення кредиту - придбання іменних цільових безпроцентних облігацій серії „G" (свідоцтво про реєстрацію випуску облігацій №325/2/06 від 25 травня 2006р.) у бездокументарній формі, що емітовані ТОВ „Будівельна компанія «Міськжитлобуд», які надають право на отримання у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (далі згідно тексту - „Квартира") згідно договору купівлі-продажу облігацій №К-075/40/06 від 22 жовтня 2007 року та договору про участь у будівництві №К-02/1/075 від 22 жовтня 2007 року» (пункт 1.2. договору кредиту).

Для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором, 23.10.2007 р. сторони уклали іпотечнии? договір №02-10/3580 (із змінами і доповненнями), за умовами якого Позивач передав в іпотеку квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 113,20 кв.м., жилою площею 58.70 кв.м, яка належить Позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2009 року (бланк серія НОМЕР_1 ), виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 15 грудня 2009 року №1915-С/К1, право власності на яке зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26979945 (бланк серія ССХ №319342), що був виданий 11.08.2010 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, об`єкт записаний у реєстрову книгу №334-7, номер запису 45709, реєстраційний номер 31200018.

22.03.2019 року, Позивач отримав від Банку «Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням» вих. № 7867 від 25.02.2019 року.

У відповідності до вказаного Повідомлення Банк попередив, що в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» попереджаємо, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку AT «УКРСОЦБАНК» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

26.04.2019 року, Позивач отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на щодо об`єкта нерухомого маи?на, що Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м.Києва Тарасенко Ігор Миколайович 08.04.2019 року, виніс Рішення про державну реєстрацію прав та і?х обтяжень (з відкриттям розділу), індекснии? номер: 46375755 від 09.04.2019 (номер запису про право власності: 310897771 від 08.04.2019 р.), на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме маи?но: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ "Укрсоцбанк" .

Підставами для внесення змін в державний реєстр стали: іпотечний договір №02-10/3580, серія та номер: 4120, видании? 23.10.2007, видавник: Кравченко І.В., приватнии? нотаріус Киі?вського міського нотаріального округу; договір про внесення змін до іпотечного договору, серія та номер: 3881, видании? 15.11.2010, видавник: Кравченко І.В., приватнии? нотаріус Киі?вського міського нотаріального округу; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 7867, видании? 25.02.2019, видавник: АТ "УКРСОЦБАНК".

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», в редакції, чинній на час вчинення державним реєстратором реєстраційних дій (від 04.02.2019), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення оскарженої реєстраційної діі), державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення оскарженої реєстраційної діі) визначено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення оскарженої реєстраційної діі) встановлено порядок проведення державноі реєстраціі прав, зокрема визначається наступне: -прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; -виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; -встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; -перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; -прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); -відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень»).

У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження. Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше.

Черговість розгляду заяв щодо одного об`єкта нерухомого майна застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав (ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», в редакції, чинній на момент вчинення спірної реєстраційної діі).

Таким чином, при вчиненні реєстраційних дій щодо реєстраціі прав на нерухоме майно державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, встановлює черговість розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв, перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а рішення про державну реєстрацію прав приймає лише у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав.

Положеннями Порядку ведення Державного реєстру прав визначено Постановою Кабінет Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», редакція від 16.11.2016, підстава - 806-2016-п чинна до 28.04.2018 р. (далі - Порядок №1141) визначено повноваження державного реєстратора при розгляді заяви про державну реєстрацію та певний алгоритм дій на їх реалізацію: при реєстрації припинення права власності державний реєстратор вносить зміни до існуючого відкритого розділу на об`єкт нерухомого майна, заповнюючи шляхом зміни його відомостями про таке майно, та водночас за наявності відомостей у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна переносить відповідні записи до розділу Державного реєстру речових прав, відкритого на такий об`єкт нерухомого майна або їх припиняє.

Пунктом 4.5 іпотечного договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.3 визначено "шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону Украі?ни "Про іпотеку".

Таким чином, посилання у Договорі іпотеки на ст. 37 Закону Украі?ни «Про іпотеку», відсилає нас до тієі? редакціі? цього Закону, що була чинною на момент укладення Договору іпотеки.

Станом на час укладення між Позивачем та Банком іпотечного договору №02-10/3580 від 23.10.2007 року, у цей період діяв Закон України «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006 року, який і регулював іпотечні правовідносини.

Статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» передбачалось, що позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між сторонами іпотечного договору… у порядку, встановленому статтею 37 Закону, згідно якої договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а ним вважається і відповідне застереження в іпотечному договорі), який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Із перелічених способів у договорі іпотеки не вбачається такий, який би давав право іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Тобто, укладаючи 23.10.2007 р. іпотечний договір, Позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, а, значить, таку згоду Позивач не надавав, а надавав згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Отже, передбачении? вищевказаною нормою закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя повинен був відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятоі? Цивільного кодексу Украі?ни.

При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації?, передбачених Законом Украі?ни "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстраціі? обтяжень".

З урахуванням зазначеного та виходячи з умов договору іпотеки, та у відповідності до ст. 37 Закону Украі?ни "Про іпотеку" вимагає укладення сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що відповідає вимогам укладеності договору - домовленість сторін щодо усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієі? із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК Украі?ни).

Відтак, істотною умовою Договору про задоволення вимог іпотекодержателя є предмет такого договору - передача у власність іпотекодержателя предмета іпотеки.

Крім того, в силу ч. 3 ст. 37 Закону Украі?ни "Про іпотеку" Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночноі? діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний? відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Отже, істотною умовою Договору про задоволення вимог іпотекодержателя є ціна предмета іпотеки на момент переходу права власності, порядок замовлення, строки та умови здіи?снення оцінки предмета іпотеки.

Частиною 4 ст. 37 Закону Украі?ни встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночноі? діяльності.

Проте, при внесенні відомостеи? про державну реєстрацію за Банком, останній зобов`язаний? був надати державному реєстратору оцінку вартості іпотеки. Проте, дании? документ відсутніи? в переліку пункту підстав внесення такого запису.

Вказані істотні умови Договору про задоволення вимог іпотекодержателя у Договорі іпотеки відсутні, а тому він не може вважатися Договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Більше того, в силу вимог ст. 37 Закону Украі?ни "Про іпотеку", які є імперативними, сам Договір іпотеки не може бути підставою переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

Отже, наведені положення Закону Украі?ни "Про іпотеку" та умови Договору іпотеки дають змогу діи?ти висновку, що підставою, яка підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме маи?но, є виключно договір про задоволення вимог іпотекодержателя, якии? між сторонами іпотечного договору не укладався, відтак, підстав для реєстрації? права власності на предмет іпотеки у державного реєстратора не було більше того Позивач згоди на відчуження спірної? квартири не надавав.

Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації? прав власності на таке маи?но, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття маи?на з и?ого володіння.

Аналіз положень статеи? 17, 36, 37 Закону Украі?ни "Про іпотеку" дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного и?ому нерухомого маи?на у власність іншоі? особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості маи?на, наявності чинного правочину щодо реєстраціі? права власності іпотекодержателя на це маи?но. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття маи?на з и?ого володіння в розумінні статті 388 ЦК Украі?ни.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону Украі?ни "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Пунктом 60 Порядку державноі? реєстраціі? речових прав на нерухоме маи?но та і?х обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 встановлено, що для державноі? реєстраціі? права власності та інших речових прав на нерухоме маи?но, яке перебуває в іпотеці або податковіи? заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого маи?на.

Пунктом 61 Порядку державноі? реєстраціі? речових прав на нерухоме маи?но та і?х обтяжень, затвердженого постановою КМУ N 1127 від 25.12.2015, передбачено, що для державноі? реєстраціі? права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмовоі? вимоги про усунення порушень, надісланоі? іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовоі? вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалии? строк не зазначении? у відповідніи? письмовіи? вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено і?і? видачу).

Позивач отримав 22.03.2019 року Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Державну реєстрацію Відповідач здійснив 08.04.2019 року, тобто з порушенням 30 денного терміну, який наданий Позивачу для усунення порушень.

Ураховуючи наведені норми, підтвердженням отримання Позивачем письмової вимоги Банку, пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. N 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" від 12 травня 2006 р. № 211.

Таким чином, діі? державного реєстратора щодо прии?няття рішення про державну реєстрацію права власності та і?х обтяжень, яке виникло на підставі договору іпотеки, є незаконним, оскільки не були виконані умови п. 61 Порядку державноі? реєстраціі? речових прав на нерухоме маи?но та і?х обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015.

Позивач отримав 22.03.2019 від Банку повідомлення про звернення на предмет іпотеки, однак оскаржувана реєстраційна дія була проведена 09.04.2019, тобто до закінчення тридцятиденного строку на його виконання, а отже відповідач зобов`язаний був відмовити у проведенні реєстраційної дії.

Відтак, наведені положення Закону дають змогу діи?ти висновку, що іпотечнии? договір не є документом, на підставі якого можливо проводити реєстрацію права власності на нерухоме маи?но.

Крім того, передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове маи?но, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону Украі?ни "Про іпотеку", якщо таке маи?но виступає як забезпечення зобов`язань громадянина Украі?ни (Позичальника або Законом Украі?ни "Про мораторіи? на стягнення маи?на громадян Украі?ни, наданого як забезпечення кредитів в іноземніи? валюті") за споживчими кредитами, наданими и?ому кредитними установами - резидентами Украі?ни в іноземніи? валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постіи?ного проживання, загальна площа и?ого не перевищує 140 кв. м для квартири.

З іпотечного договору та договору кредиту від 23.10.2007 р. вбачається, що кошти видавались в іноземніи? валюті, а предметом іпотеки є квартира Позивача за адресою: по АДРЕСА_1 , загальною площею 113,20 кв.м., жилою площею 58,70 кв.м.

Зазначена квартира є місцем постіи?ного проживання сім`і? Позивача, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на щодо об`єкта нерухомого маи?на №165493471 від 29.04.2019 та щодо дружини №165493664 від 04.05.2019 року, також у даній квартирі зареєстровані неповнолітні діти Позивача, а саме: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, на іпотечну квартиру позивача розповсюджується дія, якии? є чинним під час винесення державного реєстратора оскаржуваного рішення, а тому звернення стягнення Банку на іпотечне маи?но Позивача у позасудовому порядку є незаконним.

У Відповідача також були відсутні законні підстави без дозволу органів опіки та піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна - предмету іпотеки, право користування, яким мають діти Позивача.

Як встановлено у Преамбулі Декларації прав дитини 1959 року, дитина внаслідок фізичної та розумової незрілості потребує спеціальної охорони і турботи, у тому числі й належного правового захисту.

Відповідно до статті 16 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в її право на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або посягання на її честь та гідність.

Частиною четвертою статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Крім цього у відповідності до Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» параграф 2, глава 2 п. 1.9. З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання».

У відповідності до п.1.10 у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідно виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Проте, в розпорядження суду не надано акту приймання - передачі наданих послуг позивачу, розрахункових документів про оплату наданих послуг та їх розмір.

Тому, вимога позивача про стягнення витрат на правничу задоволенню не підлягає з огляду на її недоведеність.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви, у розмірі - 768,40 грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенка Ігоря Миколайовича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Керуючись ст.ст. 259, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенка Ігоря Миколайовича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенко Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію прав та і?х обтяжень (з відкриттям розділу), індекснии? номер: 46375755 від 09.04.2019 (номер запису про право власності: 310897771 від 08.04.2019 р.), на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме маи?но: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ "Укрсоцбанк" .

Стягнути із Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенка Ігоря Миколайовича (ідентифікаційний код: 42484787, місцезнаходження: м. Київ, вул. Городецького, 12/13, оф. 38), Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (ідентифікаційний код: 00039019, місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 100) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.Ю.Мазур