Справа № 459/3411/18 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/2629/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м.Львів

Справа № 459/3411/18

Провадження № 22ц/811/2629/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Сеньків Х.І.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області, ухвалене у м.Червонограді 20 липня 2020 року у складі судді Жураковського А.І., у справі за позовом Виконавчого комітету Червоноградської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

7 листопада 2018 року Виконавчий комітет Червоноградської міської ради звернувся з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що мати дитини позбавлена батьківських прав у 2012 році. З 2015 року сім`я перебуває під соціальним супроводом. Стверджує, що ситуації у сім`ї відповідача неодноразово були предметом уваги комісії з питань захисту прав дитини, батько не реагував на зауваження та рекомендації членів комісії, поводив себе агресивно. Зазначає, що у 2018 році ОСОБА_3 звернулася до міського центру соціальних служб з приводу завдання їй батьком тілесних ушкоджень, після чого було зареєстроване кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, а дитину тимчасово влаштовано до притулку. Зазначено, що батько не дбає про дитину, не оплачує вартість комунальних послуг, а дитина категорично заперечує повернення до нього та не хоче з ним спілкуватися. Просить позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 липня 2020 року позов задоволено.

Вирішено позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Зазначає, що постанова Червоноградського міського суду, якою його (відповідача) визнано винним у вчиненні проступку за частиною першою статті 184 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 850 грн. у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків, винесена по подіях 27 грудня 2019 року та у зв`язку зі спливом часу не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, думку дитини ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 жовтня 2012 року матір дитини - ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав щодо дочки. Малолітню ОСОБА_3 залишено на виховання батькові ОСОБА_1

24 вересня 2015 року Виконавчий комітет Червоноградської міської ради скерував під соціальний супровід Червоноградському міському центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді родину ОСОБА_1 , як сім`ю, яка опинилася у складних життєвих обставинах.

21 квітня 2016 року відповідач звернувся до Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді із заявою про відмову від соціального супроводу, будь-якої співпраці та контакту із соціальною службою.

Відповідач та малолітня ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Власником житла є ОСОБА_3 , однак у цій квартирі вона не зареєстрована.

Станом на 1 червня 2018 року заборгованість за комунальні послуги у вказаній квартирі становить приблизно 63 700 грн. В квартирі за борги відключені газ та світло.

4 червня 2018 року малолітня ОСОБА_3 та її хрещена мати ОСОБА_5 зверталися до Червоноградської ЦМЛ та Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з повідомленням про жорстоке поводження батька з дитиною та спричинення їй тілесних ушкоджень.

Повідомленням Червоноградської поліклініки про нещасний випадок від 4 червня 2018 року підтверджено факт побиття малолітньої ОСОБА_3 її батьком ОСОБА_1 .

За цим фактом 4 червня 2018 року Червоноградським ВП ГУ НП у Львівській області зареєстроване кримінальне провадження № 0000925 за частиною першою статті 125 КК України, яке перебуває у провадженні СУ ГУ НП у Львівській області.

Із заяви ОСОБА_3 від 23 жовтня 2018 року, адресованої Голові комісії з питань захисту прав дитини, вбачається, що вона не має бажання повертатися до батька та просить позбавити його ( ОСОБА_1 ) батьківських прав.

Комісією з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Червоноградської міської ради року вирішено направити малолітню ОСОБА_3 у соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки» у м.Великі Мости, як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, про що складено висновок № 97 від 1 серпня 2018.

ОСОБА_3 навчається у Великомостівському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів.

Виконавчий комітет Червоноградської міської ради, як орган опіки та піклування, прийняв рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , що відображено у рішенні № 197 від 25 жовтня 2018 року «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини».

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 листопада 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до органу опіки і піклування - Виконавчого комітету Червоноградської міської ради, з участю третьої особи: Благодійної організації Благодійний Фонд «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки» про повернення дитини. Вирішено повернути ОСОБА_1 дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала у Благодійній організації Благодійний Фонд «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки». Рішення допущено до негайного виконання.

Є встановленим, що поведінка батька відносно дитини не змінилася.

27 грудня 2019 року рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 245 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» вирішено відібрати малолітню ОСОБА_3 від батька та направити її у соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки», як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах.

З висновку судово-психіатричної експертизи № 18 від 20 січня 2020 року вбачається, що ступінь навіювання ОСОБА_3 у межах норми, вираженої схильності до фантазування не виявляє; немає підстав вважати, що ОСОБА_3 дає показання під впливом інших осіб; психологічний стан ОСОБА_3 може відповідати стану особи, щодо якої були скоєні насильницькі дії та відповідають стану особи після насильницький подій.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні проступку за частиною першою статті 184 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу розміром 850 грн., оскільки він (відповідач) ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Зазначено, що 27 грудня 2019 року близько 7 години ОСОБА_1 відправив свою дочку ОСОБА_3 , без супроводу у іншу область (село Бариш Бучацького району Тернопільської області).

З листа Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 30 березня 2020 року вбачається, що під час візиту у сім`ю відповідача за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , 21, 23, 28 січня та 20 лютого 2020 року відповідач відмовив у доступі до житла директору та психологу центру.

29 грудня 2019 року ОСОБА_1 без попередження прибув до центру соціальної реабілітації доньки, де поводився агресивно. Для припинення його агресивних дій адміністрацією викликався наряд поліції. Дитина відмовилася від спілкування з батьком.

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 червня 2020 року задоволено апеляційну скаргу Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, скасовано рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 листопада 2019 року та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

З пояснень малолітньої ОСОБА_3 вбачається, що батько її бив поки її не віддали у центр «Дитячі стежинки». Вказала, що у цьому центрі почуває себе добре. Відчуває турботу та піклування про себе, доброзичливість дітей та працівників. Підтвердила, що не хоче повертатися до батька, погодилася на позбавлення останнього батьківських прав.

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з інтересів малолітньої ОСОБА_3 , положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Згідно із статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 150 цього Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення у справі «Хант проти України»).

У справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Відповідно до частини другої статті 171 СК України думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить зокрема вирішення спору про позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).

Рішення суду першої інстанції щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 мотивовано тим, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не створює умов для нормального спілкування з нею.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач жорстоко поводився з дочкою, що полягає у фізичному та психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають фактичним обставинам, обґрунтовані допустимими, належними та достатніми доказами, з урахуванням думки дитини.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2021 року.

Головуючий

Судді