Справа № 564/971/21
25 листопада 2021 року м. Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Цвіркун О. С.
з участю секретаря Забейди А. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, -
Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 28 травня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/2742/20 від 11 січня 2021 року, шлюб між ними розірвано. Після укладення шлюбу, 19 вересня 2005 року, ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку площею 0,0884 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №036958. У 2006 році вони спільно з відповідачем почали будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці та у 2008 році перейшли проживати до новозбудованого житлового будинку. 21 жовтня 2011 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, за спільні кошти ними придбано та оформлено на ОСОБА_2 , транспортний засіб марки «Peugeot Partner», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого станом на 12 квітня 2021 року, становить 131 177,00 грн. (1 долар США - 27,91 грн.). Вказує, що відповідно до чинного законодавства, вона має право на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 вартості автомобіля марки «Peugeot Partner», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .
В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в установленому законом порядку.
Враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до переконання, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.
З рішення про розірвання шлюбу від 11.01.2021 року встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 травня 2004 року у Золотолинській сільській раді Костопільського району Рівненської області, про що 28 травня 2004 року зроблено запис за №2 (а.с.6).
Відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області № 564/2742/20 від 11.01.2021 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 6).
Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №036958, виданого на підставі рішення Костопільської міської ради від 5 квітня 2005 року №447 і договору дарування від 14 грудня 2004 року №4285, 19 вересня 2005 року ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку площею 0,0884 га, яка розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 8).
На вищевказаній земельній ділянці сторони побудували будинок.
Згідно технічного паспорту КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради» від 06.04.2011 року, вбачається, що право власності на вказаний будинок було оформлено на ОСОБА_2 (11-13).
21 жовтня 2011 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9)
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка на якій розташоване вищезазначене нерухоме майно були набуті відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Частина 1 ст. 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
Частиною другою вказано статті передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач має право на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку, будівель та споруд, які належать на праві власності ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на які розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Частиною четвертою вищезазначеної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Вищенаведені норми статті 120 ЗК України та ст.377 ЦК України дають підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі на відчуження нерухомості.
Отже, до позивача, як співвласника частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, відповідно до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України перейшло право власності на земельну ділянку у розмірі належній йому частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами.
Враховуючи вищенаведене, позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.
Крім того, судом встановлено, що за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано та оформлено на ОСОБА_2 , транспортний засіб марки «Peugeot Partner», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Згідно інформації наявної в мережі Інтернет вартість аналогічного транспортного засобу марки «Peugeot Partner», 2006 року випуску становить 4 700,00 доларів США, що по курсу Національного банку України, станом на 12 квітня 2021 року, становить 131 177,00 грн. (1 долар США - 27,91 грн.) (а.с.17).
Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Згідно ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Враховуючи, що транспортний засіб марки «Peugeot Partner», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача грошова компенсація за 1/2 вартості спірного авто, ринкова вартість якого 131 177,00 грн.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Окрім того, позивач також просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 2364 грн. та 454 грн.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначена правова позиція також висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року.
Представником позивача на підтвердження понесених позивачем судових витрат на оплату правничої допомоги було надано: договір-доручення про надання правової допомоги від 08.04.2021 року (а.с.21), акт приймання-передачі послуг по наданню професійної (правничої) допомоги від 21.04.2021 року (а.с.23); квитанція №55505114 від 21.04.2021 року про оплату юридичних послуг на у розмірі 5000 грн. (а.с.24).
Відповідно до зазначених вище документів позивачем було понесено 5000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір за подачу до суду позовних вимог в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та стягнення з відповідача на її користь 1/2 вартості автомобіля у розмірі 2364 грн. Також, до подання позовної заяви позивачем подавалась заява про забезпечення позову, а саме накладення арешту на автомобіль марки «Peugeot Partner», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , за подання якої сплачено судовий збір у розмірі 454 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2818 грн.
Ухвалою Костопільського районного суду від 26.04.2021 року №564/971/21 позивачу відстрочено сплату судового збору за подачу позовної заяви в частині визнання права власності на земельну ділянку, до ухвалення судового рішення у справі.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави, судовий збір за подання позовної заяви в частині пред`явлення позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки у розмірі 908 грн.
Крім того, згідно вимог ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 68, 69, 70 СК України, ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2364 грн. за подачу позовної заяви, судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. за подання заяви про забезпечення позову та витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області № 564/971/21 від 12 квітня 2021 року, а саме скасувати арешт на автомобіль марки «Peugeot Partner», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ), після спливу дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2021 року.

СуддяО. С. Цвіркун