Справа №155/142/21
Провадження №2/155/322/21
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2021 м. Горохів

Горохівський районний суду Волинської області в складі головуючого судді Санакоєва Д.Т.,

при секретарях судових засідань Федонюк О.М. та Ревуцької М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

27.01.2021 року позивач звернулася до суду із даним позовом на обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації смертей 10 грудня 2011 року зроблено відповідний актовий запис №16.

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 2,8217 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №030229 від 03 жовтня 2003 року.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 хворіла на важку хворобу інсульт, не мала можливості самостійно пересуватися та доглядати за собою, була прикута до ліжка, потребувала постійного стороннього догляду та піклування. Однак відповідач не надавала жодної допомоги, не цікавилась здоров`ям та самопочуттям матері, до настання інсульту вигнала її із будинку, а тому керуючись ст.1224 ЦК України просить суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік та тяжу хворобу була у безпорадному стані, а також просить стягнути із відповідача судові витрати по справі.

11.02.2021 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому вважає, що відомості зазначені у позовній заяві не відповідають дійсності, а тому просить суд відмовити у задоволені позову у зв`язку із його необґрунтованістю, незаконністю та безпідставністю.

Позивач в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що є чоловіком ОСОБА_1 . Також запевняє, що відповідач ОСОБА_2 не доглядала матір, не допомагала по господарству та не цікавилась станом її здоров`я.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_2 , разом працювали у районної лікарні де періодично проходила стаціонарне лікування її матір ОСОБА_3 . Стверджує, що відповідач доглядала за матір`ю, постійно відвідувала її. Натомість запевняє, що не знайома з ОСОБА_1 та не бачила аби остання відвідувала ОСОБА_3 у лікарні.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що особисто знайома із ОСОБА_2 , разом працювали у районній лікарні. Пам`ятає, що матір відповідача перебувала на стаціонарному лікуванні, а ОСОБА_2 відвідувала її, доглядала за нею, купувала необхідні медикаменти, приносила продукти харчування. Водночас свідок не пам`ятає щоб ОСОБА_1 відвідувала ОСОБА_3 , хоча й не заперечує, що могла не бачити цього оскільки працювала позмінно.

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що перебував у цивільному шлюбі із ОСОБА_2 . Запевняє, що відповідач і безпосередньо він сам доглядали ОСОБА_3 , турбувалися про стан її здоров`я допомагали по господарству.

Дослідивши матеріали справи, подані докази та відзив, заслухавши показання свідків, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2011 року (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 2,8217 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №030229 від 03 жовтня 2003 року (відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №022061).

Спадкоємцями за законом є її дочка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується документами про родинні відносини.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

З доданих до відзиву документів встановлено, що дочка спадкодавця ОСОБА_2 на час відкриття спадщини була непрацездатною ,а отже має право на обов`язкову частку у спадщині.

Водночас положення ст.1224 ЦК України передбачають, що усунення від права на спадкування поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно із п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обов`язку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Ці обставини ОСОБА_1 не доведені та не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона або померла ОСОБА_3 зверталися за допомогою, а їм було відмовлено. Також не доведено того факту, що померла потребувала допомоги саме від відповідача, а та, в свою чергу, мала можливість надати допомогу, однак не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, посилання позивача на той факт, що померла потребувала сторонньої допомоги, не встановлюють той факт, що померла за життя перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги. Цей факт також не було доведено, хоча відповідно до ст.12, ч.2 ст.78, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Такі докази не були представлені.

Крім того, відповідно до наданих пояснень сторонами по справі, а також свідками померла не постійно була лежачим хворим, могла самостійно пересуватися та приймати їжу. А отже, позивачем не надано жодних істотних даних, які мають правове значення для вирішення спору та встановлення того факту, що померла перебувала у безпорадному стані, який зумовлений похилим віком та тяжкою хворобою, коли вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, відповідно до роз`яснень даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Верховний Суд України у своїй постанові від 30 червня 2020 року у справі №521/19609/16-ц зазначив, що суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З аналізу положень ч.5 ст. 1224 ЦК України вбачається, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. ОСОБА_1 не надано доказів, що ОСОБА_2 усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняли необхідних дій для догляду за спадкодавцем.

Також, як роз`яснив Пленум ВСУ у п.27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77,78) в порядку, передбаченому статтями 235, 237, 239 ЦПК України.

Так, в порушення вищенаведених приписів, будь-яких доказів того, що відповідач мала можливість, але умисно ухилялася від виконання обов`язку утримання спадкодавця не надано.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наданих ОСОБА_1 доказів на підтвердження тих вимог, які нею були заявлені, не достатньо, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, ст.ст.328, 1224, 1241, ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Горохівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 27 квітня 2021 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Д.Т.Санакоєв