УХВАЛА

14 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/3136/20

провадження № 22-з/4809/50/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 квітня 2021 року у складі судді Павелко І.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд позовом до ОСОБА_2 , в якій просив вселити його у будинок АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 та передати ключі від вхідних дверей будинку.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вселено ОСОБА_1 у будинок АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 та передати ключі від вхідних дверей будинку. Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із апеляційною скаргою на зазначене рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 квітня 2021 року. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року справу призначено до розгляду.

11 червня 2020 року до Кропивницького апеляційного судунадійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , та заборонити його переоформлення. В обґрунтування заяви посилається на те, що на період ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_2 виставлено на продаж будинок АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Пунктом четвертим вказаної постанови визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Згідно зі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби - обмеженні права користування майном.

Апеляційний суд вважає, що заходи забезпечення позову, які заявлені ОСОБА_1 , викладені у заяві про забезпечення позову, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також є найбільш обтяжливими із усіх інших можливих заходів забезпечення позову.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що докази на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову (скріншоти з невідомого інтернет-сайту) не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять жодної ідентифікуючої інформації щодо обєкту нерухомості.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим подана ОСОБА_1 заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

В.В. Черненко