РІШЕННЯ

іменем України

11 травня 2021 рокуСправа №451/1100/20
Провадження № 2/451/269/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

з участю позивача

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

15 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту та визнання права власності.

В позовній заяві зазначає, що ОСОБА_4 був одружений із ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, помирає - ОСОБА_5 , про що зазначено у свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_1 видано 12.01.1993 року. Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_2 помирає ОСОБА_4 (копія Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 ). У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшли земельні ділянки загальною площею 1.4707 га, що посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ № 028963, виданим 20 грудня 1999 року. Згідно відомостей, викладених у довідці Дмитрівської сільської ради № 392 від 06.07.2020 року, на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , такий був зареєстрований по АДРЕСА_1 один і від його імені виконком Дмитрівської сільської ради не посвідчував заповіт. Тобто мало місце спадкування за законом і спадкоємцем першої черги були діти спадкодавця, тобто позивач і його сестри ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (відповідачі у справі). За згодою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач прийняв правовстановлюючі документи спадкодавця на відповідальне зберігання та здійснював опіку над спадковим майном. Зазначає, що значний проміжок часу у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 він не звертався, як не звертався і із заявою про відмову у прийнятті спадщини, оскільки вважав себе повноправним спадкоємцем після вступу у фактичне володіння спадковим майном, що в повній мірі кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР, норми якої були чинними на момент виникнення правовідносин. Таким чином, позивач пропустив визначений законодавцем строк для прийняття спадщини і вагомих причин, за наявності яких можна було б клопотати про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, немає. Нещодавно позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте отримав усну відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки відсутні відомості про фактичне прийняття ним спадщини, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на земельні ділянки. Наведене вище у сукупності унеможливили реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому він вимушений звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 1,4707 га, що складається з чотирьох земельних ділянок, площами 0,0938 га, 0,2437 га, 1,0324 га та 0,1008 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області і, які належали ОСОБА_4 відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №028963 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2-5).

У підготовче судове засідання позивач з`явився, позов підтримує повністю та просить задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скерували суду заяви, в яких позовні вимоги визнали повністю, просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.36,38).

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Дмитрів Радехівського району Львівської області, померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 виданого 12.01.1993 року (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 (а.с.17).

ОСОБА_4 був одружений із ОСОБА_5 , про що вказано у свідоцтві про одруження, серії НОМЕР_4 , виданому 15 жовтня 1949 року, Радехівським Райбюро ЗАГС (а.с.15).

Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_5 , свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_6 , свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_9 з ОСОБА_2 , серії НОМЕР_7 , свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_8 , свідоцтвом про одруження ОСОБА_11 з ОСОБА_3 , серії НОМЕР_9 (а.с.8,11-14).

Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №028963, виданого 29.12.1999 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4753, вбачається, що земельна ділянка, площею 1.4707 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_4 (а.с.18).

Згідно довідки №392 від 06.07.2020, виданої Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області, на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , такий був зареєстрований по АДРЕСА_1 один і від його імені виконком Дмитрівської сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.19).

Окрім цього, факт, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу у володіння та управління майном, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.42-43).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті ОСОБА_4 .

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,200, 206, 258-259,263-265, 315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 1,4707 га, що складається з чотирьох земельних ділянок, площами 0,0938 га, 0,2437 га, 1,0324 га та 0,1008 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області і, які належали ОСОБА_4 відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №028963 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_10 , жительки с. Дмитрів Радехівського району Львівської області та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_11 , жительки с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителя с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, судовий збір в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 травня 2021 року.