Провадження № 2/686/318/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Бондарчука В.В.,

секретаря Петльованої Л.В.,

з участю:

представника позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача-позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,

встановив:

19 листопада 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 19 вересня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу подружжям на підставі договору купівлі-продажу від 2 квітня 2018 року було набуто у власність нежитлове приміщення загальною площею 48.2 кв.м. по АДРЕСА_1 та транспортний засіб Volkswagen Jetta, 2016 року випуску № кузова НОМЕР_1 , торгівельне обладнання вітрина з охолодженням в кількості 2 шт., автомат для приготування кави вартістю 26150 грн.

22 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому в задоволенні первісного позову просив відмовити та визнати за ним право особистої власності на нежитлове приміщення та встановити факт придбання транспортного засобу за особисті кошти.

28 січня 2020 року ОСОБА_4 подала заяву про збільшення позовних вимог, в який просила також стягнути з відповідача 1/2 частину спільних сумісних коштів, що були витрачені без згоди іншого подружжя в сумі 8 550 доларів США в гривневому еквіваленті станом на день стягнення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 січня 2020 року було прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано із первісним позовом в одне провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 12 лютого 2021 року позовні вимоги за первісним позовом в частині вимог щодо стягнення половини вартості торгівельного обладнання вітрин з охолодження 2шт, автомату для приготування кави було залишено без розгляду за заявою представника позивача-відповідача.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача первісний позов підтримав в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просили відмовити з тих підстав, що транспортний засіб та нерухоме майно було придбано за рахунок особистих коштів, що були зароблені під час роботи в США, оскільки позивач-відповідач самостійного заробітку не мала.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного осуду від 07 липня 2020 року по справі було призначено комплексну авто товарознавчу та товарознавчу експертизу.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 19 вересня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2019 року у справі №596/1429/19.

06 липня 2016 року на підставі договору №VW06072016/1 094 укладеного між ТОВ «Джерман Авто Тернопіль» та ОСОБА_2 , останнім було набуто у власність автомобіль Volkswagen Jetta, 2016 року випуску №кузова НОМЕР_1 , білого кольору за ціною 478 500 грн.

02 квітня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , останнім було набуто у власність нежитлове приміщення загальною площею 48,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за ціною 79 527 грн.

В силу ст.ст.60, 61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Суд, не бере до уваги пояснення ОСОБА_2 та його представника про те, що транспортний засіб та нежитлове приміщення було придбано за особисті кошти ОСОБА_2 , на підтвердження чого останнім було також надано довідку від 10 грудня 2019 року №114 Філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк», оскільки кошти відповідачем-позивачем перераховувались батькові ОСОБА_6 з грудня 2013 року по 13 лютого 2018 року на загальну суму 30 400 доларів США, періодичними платежами, зберігалися вдома за місцем проживання батьків, а тому їх показання як свідків не мають доказового значення для ідентифікації, визначення розміру пересланих із США коштів до укладення шлюбу із позивачкою, та використання їх виключно на придбання спірного майна.

Пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були зведені до того, що дружина сина ОСОБА_4 не працювала у зв`язку із навчанням, доходу не отримувала, що саме за кошти зароблені ОСОБА_2 в США було придбано автомобіль та нежитлове приміщення. Після остаточного повернення сина в березні 2018 року усі кошти, що залишилися в сумі 7 500 доларів США йому було передано ОСОБА_6 .

Оскільки кошти, які пересилав ОСОБА_2 зберігалися за місцем проживання його батьків, встановити їх розмір, який був пересланий до укладення шлюбу із ОСОБА_4 , та збережений на час придбання транспортного засобу та нерухомого майна, а також виключно їх використання саме в період придбання спільного майна, зокрема автомобіля, нежитлового приміщення не представляється за можливе, а тому суд приходить до висновку, що набуте під час шлюбу спірне майно слід визнати спільною сумісною власністю.

Про те, показання свідків в тій частині, що усі переказані ОСОБА_2 із-за кордону кошти було передано останньому, та використані в інтересах сім`ї в тому числі і на придбання спірного майна, з огляду на укладення правочинів, суми сплачені на їх виконання, обсяг доходу відповідача-позивача, в дійсності заслуговують на увагу та свідчать про те, що без використання зароблених ОСОБА_2 в період роботи за кордоном коштів придбання спільного майна було б неможливим.

10 серпня 2019 року автомобіль Volkswagen Jetta, 2016 року випуску № кузова НОМЕР_1 , білого кольору ОСОБА_2 було відчужено на користь батька ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експерта №12.2-0078:20 від 17 грудня 2020 року ринкова вартість автомобіля Volkswagen Jetta, 2016 року випуску № кузова НОМЕР_1 , білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 на дату його відчуження 10 серпня 2019 року могла становити 316 766 грн 70 коп.

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно.

Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого з подружжя.

Оскільки сторони погодилися із вартістю нежитлового приміщення та транспортного засобу, що визначено експертом, суд вважає за можливе первісний позов задовольнити частково в частині що стосується визнання права власності на Ѕ частину нежитлового приміщення загальною площею 48,2 кв.м., що по АДРЕСА_1 , та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 грошової компенсації за Ѕ частину автомобіля в сумі 158 383 грн 35 коп. = 316 766 грн 70 коп./2.

Що стосується вимоги ОСОБА_4 про стягнення половини коштів від сумі 17 100 доларів США, що були перераховані без її згоди та відома ОСОБА_2 на користь його батька ОСОБА_6 , що становить 8 550 доларів США в період з 27 листопада 2015 року по 13 лютого 2018 року суд приходить до висновку, про те, що в її задоволенні слід відмовити, оскільки із наданих відомостей про доходи позивача, вбачається, що зазначений у податкових деклараціях отриманий ним дохід за 1 квартал 2018 року, 1-3 квартали 2019 року є незначним та становить 19 354 грн 62 коп.

ОСОБА_4 доказів на підтвердження розміру її доходу в цей період надано не було, крім цього, вона з 1 вересня 2012 року по 15 червня 2017 року навчалася у ВДНЗ України «Буковинський державний медичний університет» сплачувала кошти за навчання в сумі 79 500 грн та 12 550 грн за проживання у гуртожитку.

З огляду на довідку про перерахування коштів, наявні показання свідків, очевидним є той факт, що спільне майно подружжя було набуто в тому числі і за рахунок коштів отриманих та переведених на територію України на ім`я батька відповідача-позивача - ОСОБА_6 , оскільки доказів, того, що ОСОБА_2 мав інші заощадження ніж ті, що були перераховані згідно довідки АТ «Ощадбанк», судом не встановлено, не здобуто і тих доказів, що вказані гроші не були використані в інтересах сім`ї, оскільки саме в такий спосіб ОСОБА_2 переводив зароблені кошти із США на територію України та використав їх для придбання спільного рухомого та нерухомого майна, що засвідчили допитані в судовому засіданні свідки.

Керуючись ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 76, 258, 264, 265, 354 ЦПК України,суд,-

ухвалив:

Первісний позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення, загальною площею 48,2 кв.м., що по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію половини ринкової вартості відчуженого автомобіля марки Volkswagen Jetta, 2016 року випуску № кузова НОМЕР_1 , білого кольору, який було відчужено 10 серпня 2019 року в сумі 158 383 грн 35 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його виготовлення.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Позивач-відповідач ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач-позивач ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2021 року.

Суддя: