Апеляційне провадження № 22-з/824/547/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 752/17171/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя 17/31А»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя 17/31А», подану його представником Щедріним Романом Анатолійовичем , про забезпечення позову у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя 17/31А» до ОСОБА_1 , треті особи: Державне підприємство «Житлоінбуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС-Фінанс», про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про право власності,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСББ «Затишна оселя 17/31А» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про реєстрацію права власності.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що спірне нежитлове приміщення № 1563 знаходиться на горищі (15 поверх) 6 секції будинку за адресою: АДРЕСА_1 та відповідач є власником зазначеного приміщення.

Відповідач набув у власність вказану нерухомість від особи, яка придбала його без достатньої правової підстави у ДП «Житлоінбуд», яке не мало право на його відчуження. Відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 28.11.2012 року, активи будинку № 17/31А передано з балансу ДП «Житлоінбуд» на баланс «Сервіс-Житло-Комфорт». 26.02.2015 року було проведено державну реєстрацію ОСББ «Затишна оселя 17/31А» у житловому комплексі. Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.07.2015 та рішенням Господарського суду м. Києва від 29.10.2015 року було зобов`язано ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт» усунути перешкоди в користуванні ОСББ «Затишна оселя 17/31А» у користуванні житловим багатоквартирним будинком шляхом, зокрема, передачі за актом приймання-передачі вказаного будинку разом із технічною та іншою документацією, а також виселення ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт» з приміщень загального користування, в тому числі допоміжних приміщень.

Однак, ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт» вказане рішення суду не виконав.

Частина приміщень була звільнена та передана позивачу, а частину забудовник ДП «Житлоінбуд» незаконно виділив в окремі об`єкти нерухомості та передав третім особам. Таким чином, відповідач став власником спірного приміщення, набувши його у особи, яка не мала права на його відчужувати.

ДП «Житлоінбуд» не мав жодних правових підстав та/або передбачених законом документів, які б підтверджували його право власності на приміщенні горища будинку.

За відповідачем було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення № 1563 на підставі договору купівлі-продажу № 509 від 14.03.2019 року, однак, згідно із планом поверху № 15 в секції № 6 будинку, останнє не було заплановане та передбачено у проекті будинку. Воно є частиною горища, та перекриває доступ до інженерних комунікацій. Позивач представляє та захищає законні інтереси власників приміщень горища та підвалу у будинку, які відповідно до вимог закону є співвласниками допоміжних приміщень, які віднесено до неподільного спільного майна будинку, що не можу бути відчужено.

З огляду на викладене, та те, що після завершення будівництва забудовник ДП «Житлоінбуд» та пов`язані із ним особи незаконно заволоділи спірним приміщенням та в подальшому відчужили його на користь відповідача без волі співвласників будинку, інтереси яких представляє позивача, просило витребувати вказане майно із незаконного чужого володіння, скасувавши відповідну реєстрацію про право власності.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

17 травня 2021 року представник позивача Щедрін Р.А. подав до суду апеляційної інстанції заяву про забезпечення позову в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення № 1563, загальною площею 62 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, запис про право власності 30686838 від 14.03.2019.

Вимоги заяви обґрунтовував тим, що 14.05.2021 ОСББ стало відомо про наявність оголошення в мережі Інтернет щодо продажу спірного приміщення як 2-кімнатної квартири нежитлового фонду на 15 поверсі будинку площею 63 кв.м. Вказане на їх думку свідчить про те, що відповідач намагається продати приміщення № 1563 стороннім особам, що унеможливить подальший розгляд справи та виконання судового рішення.

Оскільки спірне приміщення має перебувати у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень будинку, в інтересах яких і був поданий позов та апеляційна скарга, то відповідач, який протиправно заволодів вказаним приміщенням не понесе ніяких збитків у зв`язку із забезпеченням позову, тому у зустрічному забезпеченні відсутня потреба.

Вказує, що оскільки вказане приміщення має належати всім власникам будинку, воно не може бути здано в оренду, а тому застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження цього приміщення буде недостатнім заходом забезпечення позову.

Накладення арешту на спірне приміщення є співмірним із позовними вимогами.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - Щедрін Р.А. підтримав заяву про забезпечення позову та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення вказаної заяви.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вислухавши учасників справи, колегія судді приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як убачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо нежитлового приміщення № 1563 знаходиться на горищі (15 поверх) 6 секції будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Після завершення будівництва забудовник ДП «Житлоінбуд» та пов`язані із ним особи незаконно заволоділи спірним приміщенням та в подальшому відчужили його на користь відповідача без волі співвласників будинку, інтереси яких представляє позивача, просило витребувати вказане майно із незаконного чужого володіння, скасувавши відповідну реєстрацію про право власності.

За відповідачем було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення № 1563 на підставі договору купівлі-продажу № 509 від 14.03.2019 року, однак, згідно із планом поверху № 15 в секції № 6 будинку, останнє не було заплановане та передбачено у проекті будинку. Воно є частиною горища, та перекриває доступ до інженерних комунікацій. Позивач представляє та захищає законні інтереси власників приміщень горища та підвалу у будинку, які відповідно до вимог закону є співвласниками допоміжних приміщень, які віднесено до неподільного спільного майна будинку, що не може бути відчужено.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач вказував, що спірне нежитлове приміщення відчужується відповідачем, про що свідчить розміщення оголошення в мережі Інтеренет про продаж вказаного майна.

Так, ч.1 ст.151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви про забезпечення позову, серед яких: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник: пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 83 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 чи інших осіб, які не є учасниками справи, а лише запроваджує законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову по суті за звичайною процедурою, а в разі висновку суду про задоволення позову сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах цього судового провадження без нових звернень до суду.

Таким чином, заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини.

Наведені представником відповідача заперечення не можуть бути підставами для відмови у задоволенні зави про забезпечення позову, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та підтверджуються, зокрема, наданою копією оголошення про продаж спірного майна.

У зв`язку з викладеним вище, заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-154, 157 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя 17/31 А» Щедріна Романа Анатолійовича про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення № 1563, загальною площею 62 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, запис про право власності 30686838 від 14.03.2019, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Боржник: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ).

Стягувач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя 17/31 А» (, 03022, м.Київ, провулок Коломийський, будинок 17/31А).

Строк пред`явлення судового рішення до виконання три роки.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом року з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді: