Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/954/21

2/330/390/2021

"14" червня 2021 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Гусарової В.В.

при секретарі - Шанцевої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю « Укр кредит Фінанс» ( 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, буд. 26 оф.407) про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, за наступними підставами.

26.05.2020 року між позивачкою та відповідачем укладено Договір позики № 0397-9872, відповідно до умов якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 4000,00 гривень на погоджений умовами Договору строк - 27 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) - 2 % в день від суми позики. Однак, позивачка вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача. Так, позивачка вказує, що фактично відповідач при наданні кредитних коштів не ознайомлює позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивачці не були надані Правила надання грошових коштів у позику, а на сайті відповідача вона їх не знайшла через необізнаність.Також позивачка зазначає, що їй відповідачем не була надана ця інформація, яка стосується суті наданих фінансових послуг, вона, здійснюючи оформлення кредиту через інтеренет, за кількохвилинний проміжок часу не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті укладання даної угоди. Крім того, позивачка вважає, що підписання договору між нею та відповідачем відбулося з порушенням вимог Закону України «Про електронну комерцію».Таким чином, позивачка вважає, що відповідачем було порушено ч. 2 ст.12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також позивачка вказує на невідповідність встановленої процентної ставки за порушення строків повернення кредитних коштів вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановленої у договорі згоди на обробку персональних даних - вимогам Закону України «Про захист персональних даних.

На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним Кредитний договір № 0397-9872 від 26.05.2020 року.

Представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якій відповідачем позов не визнано з наступних підстав: По-перше, щодо порядку укладення Кредитного договору № 0397-9872 від 26.05.2020р. (надалі - Договір) повідомляємо наступне.

Кредитний договір (надалі - Договір) між сторонами укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, копія додається), які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання Відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору.

Так, ЗУ «Про електронну комерцію», визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту Відповідача , який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Позивач в момент реєстрації на Сайті Відповідача створив власний Особистий кабінет (п.2.1.12 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує Позивачу повну взаємодію з Відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору.

Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною встановлюється порядок укладення Кредитного Договору між Позивачем та Відповідачем, а саме:

1) Позивач на Сайті Відповідача, здійснив заповнення Заявки на отримання

Кредиту, вказав всі дані, відмічені в Заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7

Правил).

2)Заявка подавалася Позивачем через Особистий кабінет (п. 4.9. Правил).

3)Відповідач проінформував Позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення

щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - НОМЕР_2 та

електронним листом на адресу електронної пошти Позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1) з

гіперпосиланням на пропозицію Позивача щодо укладення Договору відповідно до ЗУ

«Про електронну комерцію» та ст. 641 та 642 Цивільного кодексу України.

4)Позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією Відповідача щодо

укладання Електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно-

телекомунікаційній системі Відповідача.

5)Позивач надав відповідь Відповідачу електронним повідомленням (п.5.2 Правил)

про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти Відповідача,

підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий

Позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз.2 ч.6 ст.11Закону України «Про

електронну комерцію».

6)Відповідач надав підтвердження про укладання Договору шляхом розміщення

інформації в Особистому кабінеті Позивача та направлення примірника Договору на

адресу електронної пошти Позивача.

Отже, як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні Договору Позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення Договору. Без відповідних дій з боку Позивача укладення Договору було б неможливе.

Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

До того ж, Позивачем на Сайті Відповідача самостійно створено Особистий кабінет, заповнено Заявку на отримання Кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою Відповідача. Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в Особистому кабінеті Позивача на Сайті Відповідача.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Крім того, звертаємо увагу суду, що укладення Кредитного договору визнається, як Позивачем так і Відповідачем, а відтак, відповідно до ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Додатково звертаємо увагу, що відповідно до Постанови Верховного суду від 07.10.2020р. по справі 127/33824/19 (за аналогічними правовідносинами щодо укладення договору, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію») зазначено : «... що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі... ».

Крім того, згідно Постанови зазначено, що «... ОСОБА_1 (Позичальник) через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе...».

Також, судом зазначено, що стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України)

Враховуючи викладене, між сторонами укладено договір у відповідності до вимог законодавства.

По-друге, щодо підпису кредитного договору у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію».

Так, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим

Законом;

Відповідно до п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до п. 5.2 Правил надання грошових коштів у кредит, Заявник надає Кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття Оферти (Акцепт) щодо укладення Договору в електронній формі (в рамках ІТС Кредитодавця) в Особистому Кабінеті Заявника/Позичальника, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається (відповідний ідентифікатор) Кредитодавцем в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний Заявником/Позичальником в Заявці, що вважається підписанням Договору відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.6 ч.І ст. З ЗУ «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 Кредитного договору (реквізити сторін) наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

Тобто, порядок підпису договору погоджений між сторонами та визначений відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», а відтак сторонами дотриманого вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

По-третє, щодо не надання повної інформації про умови кредитування.

Так, у позовній заяві Позивач посилається на ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», на ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та зазначає, що Відповідач не надав жодної інформації про надання кредитних коштів.

На офіційному веб-сайті Відповідача , у вільному доступі для всіх клієнтів Відповідача розміщена повна інформація щодо Договору кредиту (примірний Договір) та порядку його укладення, а саме, документи:

- Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення);

- Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення

Договору);

*Згода на обробку персональних даних;

*Публічна інформація;

*Положення про конфіденційність, і т.д.

Крім того на веб-сайті Відповідача розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг:

Розділ «Як це працює» - містить докладну інформацію про вимоги до Позичальника, розмір та вартість кредиту (процентна ставка), умови дострокового погашення тощо.

Розділ «Довідка» - містить довідкову інформацію про умови отримання, погашення (в т.ч. дострокового), пролонгації кредиту.

Враховуючи вищевикладене Відповідачем надано Позивачу повну та чітку інформацію щодо умов укладення Договорів кредиту, яка передбачена чинним законодавством та яка розміщена і доступна для вільного ознайомлення на сайті Відповідача: .

Крім того, відповідно до 10 Договору, Позичальник підтверджує, що до укладення Договору отримав від Кредитора інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Таким чином, посилання Позивача на недобросовісність Відповідача щодо надання інформації, надання неповної інформації чи приховування інформації під час укладання Договору е безпідставними та не відповідають дійсності.

Також, звертаємо увагу суду, що Кредитний договір № 0397-9872 від 26.05.2020р., є вже четвертим Договором укладеним між Позивачем і Відповідачем. Попередні договори Позивачем виконано в повному обсязі.

По-четверте, щодо порушення норм статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та здійснення нечесної підприємницької практики шляхом введення в оману Позивача відповідно до ст. 230 ЦК України.

Так, відповідно до Постанови Верховного суду від 07.10.2020р. по справі 127/33824/19 (за аналогічними правовідносинами щодо укладення договору, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію») зазначено «... ОСОБА_1 (Позичальник) через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе...».

Поряд з цим, судом зазначено, про відсутність підстав щодо порушення Кредитодавцем норм статтей 11,18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладенням договору Кредитодавцем надано інформацію щодо обов`язкових для споживача умов договору та Відповідачем не було вчинено дії щодо введення в оману Позивача щодо приховування істотних умов правочину.

Крім того, судом зазначено, що за змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Однак, оскільки Позивач звертався до Відповідача з метою укладення кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, судом встановлено про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним з указаних підстав (щодо порушень статтей 11,18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 230 ЦК України).

Враховуючи викладене, в діях Кредитодавця відсутні дії щодо порушення ст. 11,18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 230 ЦК України та введення в оману Позивача щодо істотних умов договору, а відтак умови договору відповідають закону, внутрішній волі Позивача та погоджені між сторонами у спосіб та засіб визначеним законодавством.

Щодо тверджень Позивача про надмірне нарахування суми пені та порушення Відповідачем норм встановлених п.5 ч.З ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», слід зазначити наступне.

Так, відповідно до прийнятого Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (СОУГО-19) Кредитедавцем не нараховуються штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, Відповідачем згідно вимог чинного законодавства, відповідно до п.6 Договору не здійснюється нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань, згідно вищезазначеного закону. Тобто, станом на дату подання відзиву сума пені становить - 0 грн.

Тобто, Відповідачем не здійснюються порушення норм встановлених п.5 ч.З ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 09.09.2020р. по справі № 732/670/19 за аналогічними правовідносинами).

Крім того, звертаємо увагу, що відповідно до п. 6 Кредитного договору, у разі якщо Позичальник не повернув Суму Кредиту у строк, встановлений пунктом 2 Кредитного Договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення Кредиту, Кредитодавець має право нарахувати, з урахуванням обмежень визначених пп.5) ч.З ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" та згідно вимог чинного законодавства України, а Позичальник зобов`язаний сплатити до 2 % (двох відсотків) (включно) пені від неповерненої Суми Кредиту за кожен день прострочення.

Тобто, між сторонами погоджено, обмеження визначені пп.5) ч.З ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" та розмір суми пені (у разі нарахування) не перевищує 50% вартості продукції (суми кредиту), а відтак твердження Позивача надмірне нарахування пені за порушення грошового зобов`язання є безпідставним та необгрунтованим.

Щодо порушення норм ЗУ «Про захист персональних даних».

Так, згідно позовної заяви, Позивач посилається на порушення Відповідачем абз.5, 11 п. 2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних», як підстави для визнання недійсним кредитного договору

Проте, з даними твердженнями не можна погодитись виходячи з наступного.

Так, згода на обробку персональних даних надана Позивачем містить виключний перелік даних, які передаються на обробку.

Укладаючи Договір, Позивач був ознайомлений з обсягом та метою обробки його персональних даних, а також повідомлений про всі його права.

Також, звертаємо увагу суду, щодо відкликання згоди на обробку персональних даних.

Так, відповідно до листа Міністерства Юстиції України №5543-0-33-13/6.1 від 26.04.2013 надано роз`яснення Державній службі України з питань захисту персональних даних щодо відкликання згоди на обробку персональних даних, відповідно до якого зазначається наступне:

«... пунктом 11 частини другої статті 8 Закону України "Про захист персональних даних" (далі - Закон) передбачено право суб`єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних.

Зважаючи на те, що відповідно до статті 11 Закону згода є лише однією з підстав обробки персональних даних, відкликання згоди можливе лише у випадку обробки персональних даних відповідно до пункту 1 частини першої статті 11 Закону (згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних).

Відповідно до статті 2 Закону, згодою на обробку персональних даних є добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про її надання, а володільцем персональних даних є фізична або юридична особа, якій законом або за згодою суб`єкта персональних даних надано право на обробку цих даних, яка затверджує мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом.

Відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими...»

Враховуючи викладене та у зв`язку з укладенням (виконанням) Кредитного договору, відкликання згоди персональних даних передбачено (можливе) лише п. 1 ч. Гст. 11 ЗУ «Про захист персональних даних» (згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних), проте ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в свою чергу, здійснює обробку персональних даних, зокрема відповідно до п.З ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист персональних даних» (укладення та виконання правочину), а отже дана вимога є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01.08.2013 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (надалі - Нацкомфінпослуг), згідно Розпорядження № 2401 від 08.06.2017 року, (копії свідоцтва та ліцензії додаються).

Відповідно до п. 8, 42 Постанови КМУ від 07.12.2016р. № 913 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів))», надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, визначені статтею 1054 Цивільного кодексу України.

До фінансових послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, Закон України "Про електронну комерцію" застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення фінансових послуг.

Тобто, порядок укладення кредитного договору між сторонами здійснюється у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію» та відсутні будь-які підстави щодо визнання договору недійсним.

Позивачка надала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідач до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив,у задоволенні позову просив відмовити з огляду на заперечення, викладені у відзиві.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що 26.05.2020 року між позивачкою та відповідачем укладено Договір позики № 0397-9872, відповідно до умов якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 4000,00 гривень на погоджений умовами Договору строк - 27 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) - 2 % в день від суми позики.

Договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін такого Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Проте, позивачка вказує, що фактично відповідач при наданні кредитних коштів не ознайомлює позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивачці не були надані Правила надання грошових коштів у позику, а на сайті відповідача вона їх не знайшла через необізнаність.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавия; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між; зобов`язаннями споживача', г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; й) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Судом встановлено, що зазначена інформація, як і Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщена і є у вільному доступі на офіційному сайті відповідача -

Таким чином, до моменту укладення Договору Позичальник мав ніяким чином не обмежену можливість ознайомитись з умовами договору та Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на веб-сайті Товариства, а також з іншою, передбаченою законодавством інформацією.

Посилання позивачки на те, що вона не змогла знайти зазначені відомості через свою необізнаність, не є підставою вважати, що відповідачем така інформація надана не була або була неналежною для інформування позичальника. Також, не надано позивачкою підтвердження того, що вона зверталася до відповідача з метою роз`яснення їй незрозумілих умов отримання кредиту.

Крім того, згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч.2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»: Фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: І) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.

Також згідно ч.3 та ч. 4 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Щодо ознайомлення позивачки з усією цією інформацією та умовами надання кредиту, то судом з поданих письмових доказів встановлено, що позивачка через особистий кабінет на веб-сайті Товариства подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики шляхом натискання кнопки «Згоден», після чого було сформовано одноразовий ідентифікатор, який було використано позивачкою для підтвердження укладення Договору.

Тобто, позивачкою було проведено певну послідовність дій на підтвердження її згоди з умовами кредитування, розуміння суті наданої послуги та згоди на отримання кредитних коштів від відповідача.

Безпідставними також є посилання позивачки на те, що вона за декілька хвилин не мала можливості усвідомити в повній мірі ризики, пов`язані з отриманням кредиту, оскільки ані в умовах договору, ані на офіційному сайті відповідача немає застережень щодо обмеження часу на ознайомлення Позичальника з умовами надання кредиту чи з іншою інформацією, передбаченою для ознайомлення законодавством України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з посилань самої позивачки, підписання нею оспорюваного договору здійснено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також судом приймається до уваги те, що, представник відповідача у своєму відзові зазначив, що позивач вже декілька разів користувалась їх послугами та сплачувала кошти за кредитом у повному обсязі, тобто була достатньо обізнана з умовами кредитування. При цьому вказані обставини сторона позивача не заперечувала, що цілком спростовує її твердження про відсутність в неї добровільного наміру на укладення Договору про надання кредиту.

Враховуючи наведене, судом не вбачається порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладення оспорюваного Договору.

При цьому, встановлено, що кошти були перерахзовані на вказаний позивачкою рахунок і позивачка не заперечує їх отримання саме у зазначеній в договорі сумі.

Крім того, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб 'єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб 'єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки;

У відповідності до ст.32 Конституції України не допускається збір, зберігання, використання та розповсюдження конфіденційної інформації про особистість без її згоди, крім випадків, визначених Законом лише в інтересах національної безпеки, економічних благ та прав людини.

Так відповідно до ст.11 ЗУ «Про інформацію» забороняється збирання відомостей про особистість без її попередньої згоди, за виключенням випадків, передбачених законом.

Також згідно п. б ст. 6 ЗУ «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Поряд з цим відповідно абзацу 5,11 п. 2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних», згідно яких особа має право пред`являти вмотивовану вимогу із запереченням проти обробки своїх персональних та відкликати згоду на обробку персональних даних.

Так, вбачається, що позивачкою було надано відповідачеві згоду на використання її персональних даних, при цьому жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем ці дані використані незаконно, або щодо відсутності права позивачки на відкликання цієї згоди позивачкою надано не було.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачкою не було достатньо підтверджено належними та допустимими доказами обгрунтування викладених нею позовних вимог, тому підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання кредитного договору недійсним, судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю « Укр кредит Фінанс» ( 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, буд. 26 оф.407) про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Якимівський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення . Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Гусарова В.В.

.