Єдиний унікальний номер судової справи: 488/4920/19
Номер провадження 22-ц/812/1819/21 Cуддя доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2021 року, постановлену під головуванням судді - Чернявської Я.А. в приміщенні того ж о 13 год 25 хв по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з повозом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просили вселити їх та ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1 і зобов`язати відповідачів не чинити їм перешкоди у користуванні власністю.

Позов обґрунтований тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 2006 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 лютого 2007 року ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є відповідач ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_2 , які мають частки по 1/5 кожний. У квартирі зареєстровані вона, її дочка та відповідач ОСОБА_3 . У червні 2018 року ОСОБА_3 без погодження з співвласниками вселився до спірної квартири разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 . Згоду на вселення ОСОБА_4 позивачі не надавали. Вказують на те, що зазначені обставини порушують їх права як співвласників, що полягає в неможливості користування та розпорядження власним майном, адже свого житла вони не мають. Наразі позивачі мешкають в кімнаті АДРЕСА_2 в чотирьох. На неодноразові звернення до відповідачів з питанням про їх вселення до вказаної квартири, відповідачі всіляко перешкоджають, мотивуючи це тим щоб уникнути сварок.

Посилаючись на викладені обставини, позивачі просили суд задовольнити їх позов, зазначаючи що такий спосіб захисту є найбільш ефективним.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Усунено перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою того ж суду від 02 березня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному провадженні.

У травні 2021 року ОСОБА_3 діючи через свого представника адвоката Друкер О.В. звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у користуванні власністю, шляхом його вселення до квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, присвоєне провадження № 2/488/1037/21.

15 липня 2021 року адвоката Друкер О.В. діючи в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення Корабельного районного суду по справі № 488/147/19.

Заява мотивована тим, що окрім вказаної цивільної справи в Корабельному районному суді м. Миколаєва в провадженні судді Селіщевої Л.І. перебуває цивільна справа № 488/147/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватні нотаріуси Миколаївського міського нотаріального округу Грудницька І.М. та ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, що позбавляє ОСОБА_3 можливості оформити своє право власності на спадкове майно. За результатами розгляду вказаної справи будуть змінені частки у праві власності, що є предметом спору № 488/4920/19, а відтак вважає, що розгляд справи № 488/4920/19 є неможливим до завершення розгляду цивільної справи № 488/147/19.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2021 року зупинено провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю до набрання законної сили рішення суду по справі № 488/147/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Грудницька І.М. та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок С.І. про визнання заповіту недійсним, яка знаходиться в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва на розгляді у судді Селіщевої Л.І. Зобов`язано сторони по справі повідомити суд, про наслідки розгляду справи № 488/147/19.

Ухвала суду мотивована тим, що зазначені справи пов`язані між собою та обставини, які підлягають з`ясуванню та мають значення при розгляді справи, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, просила її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу не звернув уваги на те, що вони є співвласниками спірної квартири, вона з донькою в ній зареєстровані, а тому мають повне право проживати в ній та здійснювати інші дії, які надані співвласникам майна, а тому вважає, що рішення по справі № 488/147/19 ніяким чином не вплине на їх вимоги про вселення в спірну квартиру. Зазначає, про те, що якщо суд її вимоги задовольнить, то у неї збільшиться частка у спільній сумісній власності, якщо ні то збільшиться частка у ОСОБА_3 , але вони як були так і будуть співвласниками спірної квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника адвоката - Друкер О.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, позивачку ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала не в повній мірі відповідає.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись із урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (рішення від 20 червня 2000 року у справі «FRYDLENDER v. FRANCE», заява № 30979/96, § 43).

За положеннями статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Частиною першою статті 251 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для виникнення обов`язку суду зупинити провадження у справі.

Згідно з пунктом 6 частини першою статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на зазначене для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи за наявності доказової бази та встановлених на підставі цих доказів фактичних обставин.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням суду в іншій справі встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.

Визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16 та Верховним Судом у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 207/413/18 (провадження № 61-7608св20).

Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Незважаючи на те, що зупинення провадження у справі має тимчасовий характер, судам необхідно враховувати право кожної особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку та розглядати кожну справу без надмірного формалізму.

У справі, що розглядається, за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 предметом позову є усунення перешкод шляхом вселення ОСОБА_1 ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 та вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_2 .

Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду судом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Грудницька І.М. та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок С.І. про визнання заповіту недійсним.

Проте суд у порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав об`єктивні обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання заповіту недійсним виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити та оцінити при розгляді цієї справи наявність обставин (фактів), якими позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 обґрунтовували свої вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю.

В матеріалах справи відсутній позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Грудницька І.М. та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок С.І. про визнання заповіту недійсним, а також процесуальні рішення щодо вказаного позову.

Суд першої інстанції не обґрунтував, у чому саме полягає матеріально-правовий зв`язок між справою, що розглядається, та справою № № 488/147/19, тобто не мотивував, які саме факти, встановлені в іншій справі, будуть мати преюдиційне значення для цієї справи, та в чому полягає неможливість самостійного встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право учасників справи на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» (Жоффр де ля Прадель проти Франції) від 16 грудня 1992 року).

У справі «Bellet v. France» (Беллет проти Франції) ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Таким чином, суд першої інстанції формально розглянув клопотання про зупинення провадження у справі, не обґрунтував об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи №№ 488/147/19 та не врахував, що таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 23 вересня 2020 року у справі № 522/17321/13-ц (провадження № 61-6655св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 4055331/15-ц (провадження № 61-19067св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 570/4030/18 (провадження № 61-230св21).

За викладених обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про зупинення провадження у цій справі, а тому оскаржувана ухвала суду, відповідно до положень ст. 379 ЦПК України, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повий текст постанови складено 22 листопада 2021 року.