Єдиний унікальний номер судової справи: 2-3242/2010
Провадження № 22-ц/812/894/21
Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

17 травня 2021 року м. Миколаїв Справа №2-3242/2010

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.

за участю: представника позивача - Мавродій О.А., відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. в приміщенні того ж суду об 11 год. 40 хв., повний текст якого складено в той же день, за позовом приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі - ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,

встановив:

21 квітня 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», правонаступником якого є ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання у період з 01 листопада 2005 року по 01 лютого 2010 року в сумі 2 716 грн. 60 коп.

Позов мотивовано тим, що 01 листопада 2005 року між ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» та відповідачем був укладений договір про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання № НОМЕР_1 .

Згідно умов договору позивач взяв на себе зобов`язання надавати через приєднану теплову мережу теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання квартири відповідача, а останній зобов`язувався своєчасно оплачувати теплову енергію. На ім`я ОСОБА_1 був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 для виконання розрахунків.

Позивач вказував, що свої зобов`язання по постачанню теплової енергії ним виконані, факт отримання теплової енергії відповідачем підтверджується нарядами на підключення системи опалення житлового будинку. Так, позивач надав відповідачу за період з 01 листопада 2005 року по 01 лютого 2010 року теплову енергію на суму 2939 грн. 89 коп., яка частково була сплачена відповідачем у сумі 223 грн. 29 коп.

Посилаючись на викладене, та у зв`язку з неповним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» 2716 грн. 60 коп. боргу за послуги з теплопостачання, а також 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51 грн. судового збору.

Ухвалою того ж суду від 03 грудня 2018 року вказане заочне рішення суду скасовано за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, виконавчі листи видані за цим рішенням відкликані, цивільна справа призначена до судового розгляду.

16 жовтня 2019 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог через часткове погашення заборгованості та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 2208 грн. 73 коп. та судовий збір у розмірі 30 грн.

У відзиві на позов ОСОБА_1 посилалася на безпідставність вимог позивача через відключення її квартири від мережі централізованого теплопостачання з травня 2007 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача борг за спожиту теплову енергію за період з 01 лютого 2008 року по 01 лютого 2010 року у розмірі 1070 грн. 42 коп. та 30 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовна давність у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, має відраховуватися з лютого 2008 року і до лютого 2010 року. Встановивши, що за цей період сума боргу складає 2039 грн. 70 коп. та врахувавши, що у вересні 2009 року від сумі боргу було відраховано 461 грн. 41 коп. та державною виконавчою службою утримано 507 грн. 87 коп., суд першої інстанції прийшов до висновку, що до стягнення підлягає заборгованість в розмірі 1070 грн. 42 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу за період з 01 лютого 2008 року по 01 лютого 2010 року у розмірі 1070 грн. 42 коп. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом помилково застосовано наслідки спливу загальної позовної давності та невірно визначено її у два роки, оскільки між сторонами позовну давності збільшено до 10 років, про що зазначено у договорі про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання № НОМЕР_1 від 01 листопада 2005 року. Крім того, у справі міститься заява відповідача про фактичне визнання нею боргу, нарахованого їй до травня 2007 року. Також позивач зазначав, що судом помилково відраховано із суми боргу за теплову енергію суму 461 грн. 41 коп., яка фактично була перерахунком боргу за гаряче водопостачання, оскільки дана сума до боргу за теплову енергію взагалі не відноситься.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах оскарження, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ста. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П., зареєстрованому в реєстрі за № 4904, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 вересня 2004 року. ( т. 1 а.с. 53-55).

Згідно довідки Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» від 09 вересня 2009 року за вих. № 2922, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 19).

01 листопада 2005 року між ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» та ОСОБА_1 був укладений договір № 600015 про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води квартири за адресою: АДРЕСА_1 , пунктом 1 якого передбачено, що постачальник зобов`язується надати через приєднану мережу теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання споживачу - наймачеві (власнику) квартири та іншим особам, які фактично мешкають у квартирі, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати надане тепло й гарячу воду і користуватися ними на умовах цього договору. ( т. 1 а.с. 4).

ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» здійснювало постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в період опалювальних сезонів 2005-2010 років, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону (т. 1 а.с. 20-24).

21 липня 2009 року ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» було надіслано на адресу відповідача попередження в порядку досудового урегулювання сплати боргу про необхідність сплати в п`ятиденний термін боргу в сумі 2700,75 грн. (т. 1 а.с. 26,27,28).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу ОСОБА_1 за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2005 року до 01 лютого 2010 року складає 2716,60 грн.

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу отримання позивачем належної оплати за надані останнім комунальні послуги.

Відносини з постачання теплової енергії на час виникнення спірних правовідносин регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року №1875-ІV (далі - Закон №1875-IV), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), відповідними положеннями ЦК України.

В силу статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до положень якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (статті 526 ЦК України).

Одним з наслідків порушення зобов`язань є відшкодування завданих цим збитків (частина 2 статті 611 ЦК України).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина 1 статті 19 Закону №1875-IV).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина 1 статті 29Закону №1875-IV).

Частина 1 статті 32 цього ж Закону передбачає, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

За такого споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Ця оплата вноситься щомісяця.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення виконував належним чином, але за період з 01 листопада 2005 року по 01 лютого 2010 року оплата таких послуг в повному обсязі відповідачем не проводилася і заборгованість складала 2 716 грн. 60 коп.

16 жовтня 2019 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 2208 грн. 73 коп. та судовий збір у розмірі 30 грн. 00 коп., посилаючись на те, що відповідачем частково погашено заявлену в позові заборгованість на суму 507 грн. 87 коп. ( т. 1 а.с. 220).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначала, що у зв`язку з тим, що в її квартирі температура повітря була менше за дозволену, за згодою правління ОСББ «Свиридова 7», вона перейшла на електричне обігрівання встановивши електричний конвектор, відмовившись від постачання теплової енергії.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, споживач може відмовитися від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, який згідно з п. 1.1 визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4» було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку у цілому.

Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири відповідача від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з постачання тепла.

Відповідно до Акту від 23 березня 2018 року, складеного представниками ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» в присутності ОСОБА_1 , при обстеженні квартири АДРЕСА_1 виявлено, що приміщення квартири відключене від системи централізованого теплопостачання будинку шляхом демонтування опалювальних приладів, документи на переобладнання квартири на автономне теплопостачання відсутні. Крім того, відповідно до статті 1 ЗУ «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплоенергії, центрального теплопункту або магістральної тепломережі до тепловводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є - відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до будинку за вказаною адресою свідчить про виконання послуг позивачем.

З огляду на викладене та аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинним законодавством України встановлено чіткий порядок відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачає виконання низки проектно-технічних дій та погоджень їх результатів з уповноваженими органами, який був порушений відповідачкою.

Враховуючи зазначене у позивача були відсутні підстави для припинення нарахування оплати за користування тепловою енергією, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про застосування позовної давності.

Відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення (частини третя, четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 5.3. Договору встановлено, що загальна позовна давність за цим Договором становить 10 років.

Таким чином, позивач, звернувшись 21 квітня 2010 року за захистом свого права на отримання чергових щомісячних платежів за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2005 року по 01 лютого 2010 року, позовну давність не пропустив.

Суд першої інстанції не звернув уваги на умови домовленості сторін про збільшення позовної давності у 10 років за договором № 600015 про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, а тому дійшов помилкового висновку про застосування до даних правовідносин загальної позовної давності.

До того ж, суд помилково відрахував із суми заборгованості на теплопостачання суму 461 грн. 41 коп., яка фактично відповідачем була перерахована за гаряче водопостачання, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 06 березня 2013 року.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, це рішення в силу пункту 4 частини1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 2 208 грн. 73 коп. боргу за спожиту енергію, з огляду на заяву позивача про зменшення позовних вимог.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки за наслідками перегляду апеляційної скарги її задоволено, а рішення суду скасовано, відповідно слід провести перерозподіл судових витрат.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» підлягає стягненню 96 грн. судового збору в обох судових інстанціях

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2005 року по 01 лютого 2010 року у розмірі 2 208 ( дві тисячі двісті вісім гривень) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 96 (дев`яносто шість) грн. судового збору в обох судових інстанціях

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.