Справа № 299/1194/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року у складі судді Левка Т.Ю., у справі за поданням державного виконавця Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року державний виконавець Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гульпа І.І. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання боргових зобов`язань, покладених на нього рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області № 299/1194/19, оскільки боржник не виконує зобов`язання за виконавчим листом від 19.09.2019 року, та ухиляється від його виконання.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , до виконання боргових зобов`язань, покладених на нього за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області № 299/1194/19 від 29.07.2019 року, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції вказав на те, що з подання та долучених матеріалів вбачається що ОСОБА_1 ухиляється від виконання боргових зобов`язань. Однак, будь-яких фактів та конкретних доказів, які б підтверджували ухилення боржника від виконання боргових зобов`язань не наведено. Представник апелянта звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не було нічого відомо ні про судове рішення, ні про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого. Крім того, не заслуговує на увагу акт державного виконавця від 21.09.2020 року щодо відсутності боржника за зареєстрованим місцем проживання, оскільки в даному документі відсутні підписи понятих, що ставить під сумнів достовірність даної процесуальної дії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

З таким висновком повністю погоджується і апеляційний суд, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст.18 ЦПК України).

Відповідно до частин 1,2,3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого рішення.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Судом встановлено, що на виконанні Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження за № 60416091 з виконання виконавчого листа № 299/1194/19, виданого Виноградівським районним судом Закарпатської області 19.09.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 07 жовтня 2017 року в розмірі 149926 грн. (сто сорок дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять шість гривень), що згідно офіційного курсу НБУ на 12.04.2019 року еквівалентно 5587 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) доларів США, а також 10000 (десять тисяч) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на 12.04.2019 року еквівалентно сумі 268300 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч триста гривень) та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4182, 27 грн. ( чотири тисячі сто вісімдесят дві гривні 27 копійок).

22.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про його відповідальність за неподання такої або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Боржник ОСОБА_1 не виконав вимоги державного виконавця і не подав вказаної декларації про доходи.

22.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відносно всього майна боржника.

27.08.2020 року та повторно 09.09.2020 року на адресу боржника державним виконавцем надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`являвся, про причини неявки не повідомляв виконавця.

21.09.2020 року складено акт державного виконавця по місцю реєстрації боржника АДРЕСА_1 , згідно якого встановлено зі слів сина боржника ОСОБА_4 , що боржник ОСОБА_1 виїхав на заробітки до Чеської Республіці та вже більше 6 місяців за вказаною адресою відсутній.

На момент звернення з поданням боржником суми боргу не сплачено, не здійснено жодних дій спрямованих на виконання зобов`язань, покладених на нього вище зазначеним судовим рішенням.

До апеляційної скарги боржником також не додано жодних доказів, які б свідчили, що ним з моменту відкриття виконавчого провадження до даного часу вчинялися будь які дії спрямовані на виконання судового рішення.

З врахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами подання державного виконавця доведено, що боржник ОСОБА_1 свідомо не виконує обов`язки боржника, не вчиняє жодних дій спрямованих на виконання рішення, що свідчить про ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Доводи апеляції про те, що ОСОБА_1 не було нічого відомо ні про судове рішення, ні про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2019 року ухвалою суду першої інстанції було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.06.2019 року, у справі № 299/1194/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

06.06.2019 року закрито підготовче судове засідання і призначено розгляд справи на 04.07.2019 року.

В судове засідання на розгляд справи, призначений на 06.06.2019 року боржник ОСОБА_1 особисто був повідомлений 28.05.2019 року, 10.06.2019 року боржник особисто був повідомлений про розгляд справи на 04.07.2019 року та в судове засідання на 29.07.2019 року ОСОБА_1 особисто був повідомлений 05.07.2019 року, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про отримання повістки особисто (а.с.22,26,29).

На підставі ухваленого заочного рішення від 29.07.2019 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження від 22.11.2019 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що боржнику ОСОБА_1 було достеменно відомо про відкрите судове провадження у справі № 299/1194/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та про призначений розгляд справи в судові засідання на 06.06.2019 року, 04.07.2019 року, 29.07.2019 року, в тому числі і на судове засідання (29.07.2019 року), в якому ухвалено заочне рішення у справі та на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Крім того, як видно з матеріалів справи, 25.09.2020 року між боржником ОСОБА_1 та адвокатом Бондарєвою О.С. було укладено договір про надання правової допомоги будь-який судових справ, в тому числі і судової справи №299/1194/19.

Тобто, з вищевказаного договору про надання правової допомоги, також вбачається, що боржнику ОСОБА_1 було відомо про справу № 299/1194/19 до постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, рішення ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

За наведених обставин суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував закон, а тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384,441 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: