ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2021 року

м. Харків

справа № 638/12183/20

провадження № 22-ц/818/3166/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 15 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Шахової В.В. в залі суду в місті Зміїв, Харківської області (повний текст судового рішення складено 22 лютого 2021 року), -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15 лютого 2021 року позовну заяву Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, не взяв до уваги надані позивачем докази, не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов помилкового висновку про недоцільність відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав.Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, що залишення дитини з батьком є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Проте вказана позиція суду не відповідає матеріалам справи, які навпаки свідчать про нехтування ОСОБА_1 батьківськими обов`язками. Також зазначає, що судом першої інстанції було враховане рішення Верховного Суду від 10.03.2020 року, яким скасовано позбавлення батьківських прав, проте не взято до уваги попередження ОСОБА_1 про необхідність зміни ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також не взято до уваги факт ігнорування ОСОБА_1 рекомендацій Служби у справах дітей по Шевченківському району щодо можливих шляхів встановлення контактів з дитиною. Крім того, судом не враховано, що з моменту розгляду справи Верховним судом до розгляду справи Зміївським районним судом Харківської області пройшов майже рік, проте за цей час батько так і не зустрівся з донькою, що свідчить про не бажання останнього спілкуватися та налагоджувати відносини з дитиною. Зазначає, що в наслідок скасування Постановою Верховного Судом від 11.03.2020 позбавлення батьківських прав, дитиною втрачено статус позбавленої батьківського піклування, однак опіка наразі продовжує існувати, внаслідок чого виникли суперечливості правових норм, передбачених Цивільним та Сімейним кодексом України. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає, що оскільки ОСОБА_1 не змінив свого ставлення до виконання батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від їх виконання, то наявні підстави для відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та є мірою, яка відповідає найкращим інтересам дитини, а також надасть дитині статусу, позбавленої батьківського піклування, що в подальшому надасть право на всі передбачені законодавством пільги для даної категорії осіб.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у справі не надано жодного доказу, якій би підтверджував, що залишення дитини з батьком є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Крім того, дитина на момент подачі позову не проживала і не проживає з відповідачем по справі, у зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відібрання дитини від ОСОБА_1 без позбавлення його батьківських прав.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8).

Мати дитини, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 10.10.2017 року.

Батько дитини ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.06.2018 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , встановлено опіку над дитиною, опікуном призначено ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а також стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Харківського апеляційного суду 02.07.2019 року рішенняДзержинського районного суду м. Харкова від 01.06.2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.03.2020 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.06.2018 року та постанову Харківського апеляційного суду м. Харкова від 02.07.2019 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Малолітня ОСОБА_3 втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Опіка над дитиною не скасована і малолітня ОСОБА_3 залишилась проживати з опікуном, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, відповідно наказу №30 від 22.04.2020 року.

Як на підставу позовних вимог, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки, а саме: ОСОБА_1 за медичною допомогою або консультацією з питань стану здоров`я своєї доньки до дитячих лікарів-спеціалістів поліклініки не звертався. Під час медичних оглядів дитини фахівцями поліклініки ОСОБА_1 не супроводжував свою доньку. Також відповідач не звертався до адміністрації школи, в якій навчається малолітня ОСОБА_3 з питань навчання та виховання доньки, не приймав участі у батьківських зборах та інших заходах, які проводились для дітей та батьків. ОСОБА_1 не здійснював спроб налагодити співпрацю з класним керівником, практичним психологом та адміністрацією школи щодо врегулювання взаємовідносин між ним та донькою, навчанням доньки не цікавився. ОСОБА_1 нерегулярно сплачує аліменти, та не приймає участі у вихованні доньки. Крім того, малолітня ОСОБА_3 перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах. На Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради відповідно до постанови Верховного Суду покладений контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків. Проте, відповідач ніякий дій щодо налагодження стосунків з донькою не вживав, не цікавився життям, вихованням, розвитком, навчанням та станом здоров`ям дитини. У зв`язку з цим Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає, що наявні підстави для відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Передбаченими пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків ч. 2 ст. 170 СК України.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.

Разом з тим позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з народження зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 разом зі своєю бабусею ОСОБА_5 (а.с.15)

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21.05.2019 року, за адресою АДРЕСА_3 було встановлено, що дитина зареєстрована за вказаною адресою, але проживає за адресою АДРЕСА_2 разом з опікуном.

Опікуном малолітної ОСОБА_3 є її рідна тітка ОСОБА_2 , з якою дитина проживає за адресою АДРЕСА_2 .

З листа КНП «Міська дитяча поліклініка№14» Харківської міської ради вбачається, що малолітня ОСОБА_3 перебувала під медичним спостереженням в комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча поліклініка № 14» Харківської міської ради з народження. ОСОБА_1 за медичною допомогою або консультацією з питань стану здоров`я своєї доньки до дитячих лікарів- спеціалістів поліклініки не звертався. Під час медичних оглядів дитини фахівцями поліклініки ОСОБА_1 не супроводжував свою доньку. Медичних рекомендацій наданих фахівцями поліклініки щодо стану здоров`я ОСОБА_6 під час її хвороби батько ОСОБА_1 не виконував.

ОСОБА_3 є ученицею Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 150. Дитина навчається у даній школі з 1 класу. За інформацією адміністрації школи, ОСОБА_2 , займається вихованням підопічної племінниці, цікавиться її досягненнями, дотримується рекомендацій вчителів. Саме опікун відвідує батьківські збори, проводить та забирає дитину із школи. Батько, ОСОБА_1 , не підтримував зв`язок зі школою. Він не звертався до адміністрації ніколи з питань навчання та виховання доньки, не приймав участі у батьківських зборах та інших заходах, які проводились для дітей та батьків. ОСОБА_1 не здійснював спроб налагодити співпрацю з класним керівником, практичним психологом та адміністрацією школи щодо врегулювання взаємовідносин між ним та донькою, навчанням доньки не цікавився.

Відповідно доповідної записки завідувача сектору ССД по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, з ОСОБА_1 було проведено бесіду під час якої він повідомив, що планує поступово налагоджувати стосунки з донькою. У майбутньому, зважаючи на бажання дитини, хоче забрати її на виховання та спільне проживання у свою родину.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 30.11.2020 року мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 11713 грн. (а.с.139)

Разом з тим матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Сам факт проживання батька окремо від дитини, невідвідування батьком шкільного закладу та міської дитячої поліклініки - не є підставою для висновку про наявність підстав для відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав.

Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради не було надано переконливих доказів загрози життю та здоровою, внаслідок протиправних дій відповідача щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечував проти відібрання у нього дитини, зазначав що він має бажання спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, проте опікун дитини ОСОБА_2 не дає йому можливості спілкуватися з дитиною.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження. Тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для відібрання дитини у відповідача, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 370, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 15 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

О.М. Хорошевський

Повне судове рішення виготовлено 24.05.2021 року.