Справа № 142/165/21
Провадження № 22-ц/801/1111/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 рокуСправа № 142/165/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

за участю секретаря Ліннік Я. С.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області, постановлену у цій справі 26 березня 2021 року в смт. Піщанка суддею цього суду ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області (далі - УСЗН) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, мотивуючи його тим, що вона працювала у вказаному УСЗН з 15 серпня 1995 року на різних посадах державної служби, проте наказом від 03 лютого 2021 року її звільнено з роботи 05 лютого 2021 року у зв`язку з реорганізацією на підставі ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". В день звільнення їй було виплачено частину належних до виплати коштів у розмірі 19776 гривень, водночас залишок невиплачених коштів склав 1692 грн. 12 коп., що підтверджується довідкою відповідача. Повний розрахунок відповідач провів з нею через АТ КБ "ПриватБанк" 03 березня 2021 року, що підтверджується виписками з її карткового рахунку від 08 березня 2021 року.

Пославшись на викладене та на те, що середньоденний заробіток перед звільненням становив 500, 27 грн., ОСОБА_1 просила суду стягнути з УСЗН середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з роботи за період з 05 лютого 2021 року по 03 березня 2021 року, тобто за 19 робочих днів, що становить 9505, 13 грн.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 26 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 5 ст.186 ЦПК України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Водночас, п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20 листопада 2019 року (Справа № 623/1656/16-ц, Провадження №14-405цс19) зазначила, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Управління соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації № 19-к від 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу прийому громадян та призначення соціальних допомог управління соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації на підставі п. 1,4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (а. с. 2).

За таких обставин, оскільки спір по суті заявлених позовних вимог виник у зв`язку зі звільненням позивача з публічної служби, отже вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Аналогічні висновки неодноразово викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 14-4зц18, від 11 квітня 2015 року у справі № 14-98цс18, від 22 серпня 2018 року у справах № 14-278цс18 і № 14-294цс18, від 13 березня 2019 року у справі № 14-21цс19.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 26 березня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2021 року.