Справа № 509/1647/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Мочернюк В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/1647/21 за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про виключення записів з державного реєстру, виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Никифорчук Т.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), в якій, просить суд скасувати та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на відчуження нерухомого майна (все нерухоме майно) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) номер запису про обтяження 13798912, дата державної реєстрації 22.03.2016 року, скасувати та виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про заборону на відчуження рухомого майна (все рухоме майно) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер 15773422, дата державної реєстрації 07.04.2016 року, та виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявні відомості про реєстрацію обтяження від 22.03.2016 року за № 13798912 на нерухоме майно, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №50418547, 11.03.2016 року, відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, державний виконавець Іскра С.І., а також в рамках виконавчого провадження № 50418355 та № 50418547 накладено арешт рухомого майна та заборона відчуження та внесено відомості до Єдиного реєстру боржників в рамках виконавчого провадження № 55477530. Представник позивача зазначає, що з приводу зняття арешту звернувся з заявами до Південного міжрегіонального управління юстиції ( м.Одеса), а також до Овідіопольського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції ( м.Одеса), однак вказані заяви залишились без задоволення. Одночасно листом було повідомлено, що на виконанні в Овідіопольському РВ ДВС перебувало зведене виконавче провадження до складу якого входили ВП № 50418355 та ВП № 50418547 з примусового виконання виконавчого листа № 509/1870/15 виданий 22.06.2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суми боргу 120 875,85 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суми боргу 1208,76 грн. Також, у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 55477530 з примусового виконання виконавчого напису № 17280 виданого 27.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 137 718,24 грн. на користь ПАТ «Приватбанк». Вказані виконавчі провадження були закриті на підставі п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо скасування арешту нерухомого майна зазначає, що ОСОБА_1 сплачував та сплачує платежі з 25.10.2017 року і до сьогоднішнього дня на користь ТОВ «ФК Кредит-Капітал» в рахунок погашення боргу, а тому вважає що це є підставою для задоволення вимоги про скасування та виключення з Єдиного реєстру заборон об`єктів нерухомого майна. Щодо скасування арешту рухомого майна, вважає що така вимога має бути задоволена, оскільки термін дії обтяження до 07.04.2021 року, тобто на дату підписання позову термін дії обтяження скінчився і відповідач зобов`язаний був його зняти самостійно. Також, оскільки відділом виконавчої служби при винесенні постанови про закриття виконавчого провадження не було виключено ОСОБА_1 з реєстру боржників, просив суд задовольнити таку вимогу.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.04.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, однак 09.04.2021 року його представник адвокат Никифорчук Т.В. надіслав на поштову адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, а також зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника відділу взявши до уваги викладене у відзиві, позов не підтримують, просять відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що в провадженні Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження до складу якого входили ВП № 50418355 та ВП № 50418547 з примусового виконання виконавчого листа № 509/1870/15 виданий 22.06.2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суми боргу 120 875,85 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суми боргу 1208,76 грн. 07.04.2016 відповідно до вимог ст. 40 закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент вчинення виконавчих дій винесено постанову про розшук майна боржника, а саме розшук транспортного засобу «LEXUS» д.н.з. НОМЕР_2 . В подальшому, 20.11.2017 року виконавче провадження завершено згідно п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернуто стягувачу, в такому разі підстав для скасування заходів примусового виконання не було. Також, у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 55477530 з примусового виконання виконавчого напису № 17280 виданого 27.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 137 718,24 грн. В ході примусового виконання виконавчого провадження проведеною перевіркою встановлено, що боржнику належить транспортний засіб «TOYOTA LEXUS IS 200» д.н.з. НОМЕР_2 , який арештовано та оголошено у розшук. Згідно інформаційної довідки за боржником зареєстровано ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані неповнолітні діти. Ухвалою Овідіопольського районного суду від 29.10.2018 року боржнику заборонено виїзд за кордон. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 24.06.2019 року виконавче провадження завершено згідно п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернуто стягувачу, в такому разі підстав для скасування заходів примусового виконання не було. Представник відповідача зазначає, що в даному випадку обидва виконавчі провадження були звершені відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи були повернуті стягувачу, а не до суду, ст. 40 Закону Про виконавче провадження» передбачено скасування заходів та виключення з реєстру боржників у разі закінчення виконавчого провадження, а це ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо вимоги позивача про виключення його з єдиного реєстру боржників, представник зазначає, що в автоматичній системі виконавчих проваджень виключення боржника є вказаного реєстру є автоматичним та підставою є відповідна постанова. Однак, при винесенні постанов про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», боржник залишається у єдиному реєстрі боржників, що передбачено Законом. З урахуванням викладеного, просять суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/4 частки трьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.03.2021 року, сформованої приватним нотаріусом Рогатіним В.О. (а.с. 13-14).

Згідно витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.02.2021 року, 07.04.2016 року о 13:12:23 за № 15773422 реєстратором Одеська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» в Одеській області, внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, на невизначене, все нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2016 року, ВП №50418547, обтяжувач відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції.

Листом начальника Овідіопольского РВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Костенка Р.В. повідомлено, що на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження до складу якого входили ВП № 50418355 та ВП № 50418547 з примусового виконання виконавчого листа № 509/1870/15 виданий 22.06.2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суми боргу 120 875,85 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суми боргу 1208,76 грн. 07.04.2016 відповідно до вимог ст. 40 закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент вчинення виконавчих дій винесено постанову про розшук майна боржника, а саме розшук транспортного засобу «LEXUS» д.н.з. НОМЕР_2 . В подальшому, 20.11.2017 року виконавче провадження завершено згідно п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернуто стягувачу, в такому разі підстав для скасування заходів примусового виконання не має. Також, у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 55477530 з примусового виконання виконавчого напису № 17280 виданого 27.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 137 718,24 грн. В ході примусового виконання виконавчого провадження проведеною перевіркою встановлено, що боржнику належить транспортний засіб «TOYOTA LEXUS IS 200» д.н.з. НОМЕР_2 , який арештовано та оголошено у розшук. Згідно інформаційної довідки за боржником зареєстровано ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані неповнолітні діти. Ухвалою Овідіопольського районного суду від 29.10.2018 року боржнику заборонено виїзд за кордон. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 24.06.2019 року виконавче провадження завершено згідно п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернуто стягувачу. У разі завершення виконавчого провадження згідно п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для скасування заходів примусового виконання не має.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснює п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 3.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).

Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом вимоги про зняття арешту із майна, що належить йому, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, а також просить виключити його з Єдиного реєстру боржників.

На думку суду позивач звернувся до відповідача про зняття арешту як до неналежного, оскільки, виконавча служба виконує дії, в тому числі про накладення арешту та про його зняття і не може бути відповідачем по справі та вимоги в межах даної цивільної справи неможливо вирішити, оскільки вирішення цієї позовної вимоги стосується прав та обов`язків інших осіб, у даному випадку стягувачів, якими є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», який є правонаступником ПАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Приватбанк», які не є відповідачами у даній справі, та, взагалі, не є учасниками даної цивільної справи, а відтак вирішення даної вимоги є можливим шляхом пред`явлення позовних вимог до інших осіб поза межами даного цивільного провадження.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 55 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Однак відповідного клопотання під час розгляду справи заявлено не було, відповідних уточнень до позовної заяви не надано, що виключає можливість задоволення позову пред`явленого до неналежного відповідача.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.04.2018 (справа № 523/9076/16-ц, провадження 14-61цс18 від 17.04.2018 року дійшла наступних висновків: «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».

Таким чином, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі в якості співвідповідача.

Щодо вимоги про виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. Відповідно до п. 1, 2 розділу Х Положення № 2432/5 Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, крім боржників, визначених пунктом 4 цього розділу. В Єдиному реєстрі боржників міститься інформація щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження зареєстровані в Системі після впровадження Єдиного реєстру боржників та боржників за виконавчими провадженнями про стягнення періодичних платежів (аліментів) за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Згідно п. 6, 7 розділу Х Положення № 2432/5 Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: 1) про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання. У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.

З аналізу вищевикладених приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 вбачається, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що зведене виконавче провадження до складу якого входили виконавчі провадження № 50418355 та 50418547, а також виконавче провадження № 55477530 завершені на підставі п7 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Посилання представника позивача, як на підставу для виключення відомостей щодо нього з Єдиного реєстру боржників на те, що виконавче провадження № 55477530 було закрито, суд не приймає до уваги, оскільки виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників з інших підстав, аніж ті, які визначені приписами Закону України «Про виконавче провадження» та Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, не передбачено.

Враховуючи вищенаведене, оскільки стягувачі по вказаним виконавчим провадженням не залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, що виключає можливість задоволення вимог про звільнення майна з-під арешту, позовні вимоги ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про виключення записів з державного реєстру, виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про виключення записів з державного реєстру, виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17.05.2021 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко