справа № 156/1049/20
Провадження № 2/156/74/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Федечко М. О.,

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 156/1049/20 за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

до суду звернувся представник АТ КБ «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 березня 2011 року у розмірі 10282,70 грн. та судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач 28 березня 2011 року підписав заяву з метою отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк»). Підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 користувався картковим рахунком та використовував кредитні кошти, чим прийняв пропозицію банку на укладення кредитного договору на визначених останнім умовах, однак зобов`язання належним чином по поверненню коштів не виконав, у зв`язку з чим станом на 15 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 10282,70 грн., з яких: 7113,92 грн. - заборгованість за тілом кредита в тому числі простроченим тілом кредита; 2581,87 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 486,91 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 100 грн. нарахована пеня.

Оскільки в добровільному порядку відповідач зобов`язання не виконує, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10282,70 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього 7113,92 грн. заборгованості за тілом кредита в тому числі простроченим тілом кредита.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 березня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит із встановленим кредитним лімітом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.14).

У заяві зазначено, що відповідач погоджується, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; довідку про видані картки; анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку; довідка про умови кредитування (а.с. 12-39). Зазначений витяг зокрема містить пункти, які наведені судом у стислому викладі позиції позивача.

Банком у вигляді таблиць надано розрахунок заборгованості за договором від 28 березня 2011 року, укладеним між «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 15 вересня 2020 року.

Згідно з наданим представником позивача розрахунком заборгованісті за вказаним кредитним договором станом на 15 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 10282,70 грн., з яких: 7113,92 грн. - заборгованість за тілом кредита в тому числі простроченим тілом кредита; 2581,87 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 486,91 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 100 грн. нарахована пеня.

Також судом встановлено, що 28 березня 2011 року на виконання умов договору відповідачу було видано картку № НОМЕР_1 , на яку цього ж дня встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн. та 4000 грн., який неодноразово змінювався. 19 грудня 2019 року кредитний ліміт відповідача зменшено до 0 грн (а.с.12).

Банк, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконав.

Факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 49-54).

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по кредитному договору не виконав, тому представник позивача звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом береться до уваги, розрахунок заборгованості з якого вбачається, що станом на 15 вересня 2020 року заборгованість за тілом кредита в тому числі простроченим тілом кредиту становить 7113,92 грн. Як слідує з наданої позивачем АТ КБ «Приватбанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача і виписки по рахунку, 28 березня 2011 року встановлено кредитний ліміт 300 грн. та 4000 грн., 31 січня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 4700 грн., а 19 грудня 2019 року кредитний ліміт становить 0 грн. (а.с.12).

Судом встановлено, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані банком на кредитну картку, відповідач активно користувався кредитними коштами, що стверджується наданою позивачем випискою по рахунку. Також неодноразово кошти погашалися ним особисто готівкою у терміналах самообслуговування відділень банку. Жодних заперечень до банку щодо не укладення кредитного договору чи невірного розміру заборгованості за тілом кредиту відповідач у своїй заяві від 04 лютого 2021 року не зазначив. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З урахуванням викладеного, вимога банку про стягнення заборгованості за тілом кредита в тому числі простроченим тілом кредиту у розмірі 7113,92 грн. підлягає до задоволення.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звертаючись до суду, позивач крім заборгованісті за тілом кредиту, заборгованісті за простроченим тілом кредиту, просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та нараховану пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28 березня 2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини договору.

При цьому, суд встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме приєднаний до позовної заяви Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати, відсотків за користування кредитом, пені, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату, відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.

Сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Належними доказами підтверджено лише погодження сторонами умов, зазначених у анкеті-заяві.

Разом з тим, враховуючи, що строк договору не закінчився, термін дії картки вересень 2021 року, а тому не можна вважати зобов`язання простроченим у зв`язку з чим відсутні і правові підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Встановивши, що сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків за користування кредитом, неустойки (пені) за порушення строків виконання договірних зобов`язань, суд приходить до висновку про відмову в позові банку в частині стягнення на його користь з відповідача, заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено у сумі 3168,78 грн. (7113,92 х100: 10282,70 = 69 %) - задоволено позов. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102 грн.(2102 х 69:100= 1450,38 грн.)

На підставі ст.ст. 253, 258, 261, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 629, 631, 1049, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265,273, 274, 277, 279, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, МФО 305299, , рахунок № НОМЕР_3 ), заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 березня 2011 року в розмірі 7113 (сім тисяч сто тринадцять) грн. 92 (дев`яносто дві) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору розмірі 1450,38 ( одну тисячу чотириста п`ятдесят) грн. 38 (тридцять вісім) коп.

В решті позову відмовити.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. О. Федечко