Справа № 354/194/17
Провадження № 22-ц/4808/754/21
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т.Л.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Єлісевич О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на рішення Яремчанського міського суду, ухвалене головуючою суддею Ваврійчук Т.Л. 04 березня 2021 року, повний текст якого складено 05 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року року Публічне Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (надалі-АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованіть за кредитним договором №205770-CRED від 06 лютого 2008 року у сумі 3886,04 долари США, що станом на 21 лютого 2017 року еквівалентно 105000,84 грн. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 06 лютого 2008 року між позивачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №205770-CRED відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05 серпня 2009 року, а відповідач зобов`язалася здійснювати щомісячне погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, також інші витрати згідно кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між позивачем та ОСОБА_2 06 лютого 2008 року був укладений договір поруки відповідно до якого останній зобов`язався відповідати перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту у повному обсязі. Позивач вказав, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вищевказаним договором у останнього утворилася заборгованість, яка станом на 21 лютого 2017 року складала 3886,04 доларів США, з яких: 747,26 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2944,92 доларів США - заборгованість по відсотках за користувач кредитом; 9,5 доларі США-штраф(фіксована частина); 184,61 долари США-штраф(процентна складова). Враховуючи вказане, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

У квітні 2018 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву відповідно до якої просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по відсотках за кредитним договором №205770-CRED від 06 лютого 2008 року, що нараховані на прострочену заборгованість по кредиту в період з 24 березня 2012 року по 24 березня 2017 року у розмірі 1483,46 доларів США, що еквівалентно 40127,59 грн.

Рішенням Яремчанського міського судувід 04 березня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність, необгрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. На думку апелянта, раніше постановлене рішення Яремчанського міського суду від 31.05.2010 не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після ухвалення попереднього рішення суду. Представник Банку зазначив, що при зверненні позивача до суду ним були враховані суми погашень заборгованості, що стягнені попереднім рішенням. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що боржниками повністю виконано рішення, яким з них достроково стягнуто на користь банку кошти за кредитним договором, та їх зарахування на банківський рахунок кредитора, свідчить про те, що кредитні правовідносини між сторонами припинились внаслідок виконання, проведеного належним чином, у зв`язку із чим позивач як кредитор втратив право на стягнення щомісячних платежів, відсотків, штрафних санкцій після припинення кредитних правовідносин та має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Місцевий суд при розгляді даної справи констатував, що із зазначеними вимогами Банк до суду не звертався, а тому вимоги про стягнення процентів за кредитом, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції беручи до уваги наступне.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №205770-CRED, за яким Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 5000 доларів США на споживчі цілі.

Умовами п.3.2 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, по погашенню кредиту, згідно Графіку та п.п.1.4, 2.3.1, 3.3 даного договору або порушення п.2.2.8 договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48,00% річних, розраховані від суми залишку непогашеної згідно Графіку заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.7 кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором №205770-CRED, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 06 лютого 2008 року був укладений договір поруки. Відповідно до п.п.1,2 договору поруки ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед позивачем по зобов`язаннях ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору №205770-CRED від 06 лютого 2008 року в повному обсязі. Позичальник та поручитель відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Як встановлено судом, позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в обумовленому розмірі у сумі 5000,00 доларів США.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 21 лютого 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №205770-CRED від 06 лютого 2008 року становить 3886,04 доларів США, з яких: 747,26 доларів США- заборгованість за кредитом; 2944,92 доларів США- заборгованість за процентами в тому числі 2944,26 доларів США-заборгованість за простроченими процентами; 193,86 доларів США- заборгованість по судових штрафах.

23 лютого 2017 року банком направлено на адресу позичальника та поручителя повідомлення про погашення заборгованості за кредитом у розмірі 3692,18 доларів США, з яких: 747,26 доларів США- заборгованість за кредитом; 2944,92 доларів США- заборгованість по процентах за користування кредитом.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2010 року з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто солідарно в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №205770-CRED від 06 лютого 2008 року, що утворилася станом на 23 липня 2009 року у розмірі 2065,37 доларів США, (заборгованість за кредитом-1773,18 доларів США, заборгованість за відсотками-164,04 долари США та штрафні санкції в сумі 128,25 доларів США), що в гривневому еквіваленті становить 16500,27 грн. та 285 грн. судових витрат.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами кредитного договору №205770-CRED від 06.02.2008 сторони погодили повернення кредиту у повному обсязі в терміни та в розмірах встановлених Графіком погашення кредиту до 05 серпня 2009 року, зі сплатою відсотків у розмірі 26,00% річних-п.1.3,1.4. 3.1 кредитного договору.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.

Відповідно до п.2.3 кредитного договору у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених даним договором банк має право на свій розсуд змінити умови договору та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування або розірвати договір в судовому порядку, або здійснити одностороннє розірвання договору з направленням позичальнику відповідного повідомлення.

31 травня 2010 року рішенням Яремчанського міського суду з відповідачів стягнуто солідарно в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції ВП №20808522 від 13 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-50, виданого Яремчанським міським судом Івано-Франківської області 29 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №205770-CRED від 06 лютого 2008 року у сумі 16500,27 грн.

11 липня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закриття вищезазначеного виконавчого провадження у зв`язку із повною сплатою боргу за кредитом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про припинення кредитних правовідносин між сторонами внаслідок їх виконання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення (судового наказу) про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (судовому наказі).

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги у порядку статті 625 ЦК України не заявляло.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанцій звернув увагу на наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, які підлягають застосуванню у даних правовідносинах.

За таких обставин твердження апелянта про те, що наявність рішення суду про стягнення заборгованості з відповідачів не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після ухвалення попереднього рішення, є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.

За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського судувід 04 березня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.