Провадження № 2/127/4001/20
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Рудої В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника Служби у справах дітей ВМР Крот В.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та призначення піклування,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та призначення піклування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився онук позивача - ОСОБА_3 . У свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьками дитини зазначено ОСОБА_4 (батько), ОСОБА_5 (мати).

Дитини із самого народження зареєстрована та проживає із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Батьки усунулися від утримання та виховання дитини, не цікавляться дитиною та не утримують онука.

Мати дитини - ОСОБА_5 залишила дитину, проживає окремо, дитиною не цікавиться, утримання дитини не здійснює.

Батько дитини - ОСОБА_4 дитиною не цікавиться, часто не живе за місцем реєстрації, утримання дитини не здійснює.

Дитина повністю перебуває на утриманні позивача.

Позивач створила для онука необхідні умови, він має окреме місце, меблі, одяг, речі необхідні для навчання та розвитку дитини відповідно до його віку, належне харчування.

Починаючи з 2013 року, відповідачі повністю припинили цікавитись життям та вихованням дитини. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надають, не піклуються про його фізичний і духовних розвиток, не спілкуються з дитиною взагалі, тобто не дбають про його нормальне самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надають доступ до культурних та інших духовних цінностей.

Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавляться життям дитини. ОСОБА_5 не відвідувала і не відвідує дитину вдома, в дитячому дошкільному закладі, та у школі. ОСОБА_4 більшу частину часу не живе за адресою реєстрації, не цікавиться життям дитини.

З огляду на зазначене вище позивач звернулась до суду з даною позовною заявою та просить суд постановити рішення про позбавлення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та постановити рішення про встановлення піклування над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначити піклувальником ОСОБА_1

04 лютого 2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 надійшов відзив, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_5 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 53-58).

04 березня 2021 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що позивач вважає, що відзив ОСОБА_5 є необґрунтованим (а.с. 89-90).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до судового засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомили.

Представник Служби у справах дітей ВМР Крот В.Б. у судовому засіданні зазначила, що підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 07 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. У графі «батьки» зазначено: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_5 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 11 грудня 1991 року Яришівською сільською радою Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Юрківці Тиврівського району Вінницької області. В графі «Батьки» зазначено: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 6).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється рідною матір`ю відповідача ОСОБА_4 , та є бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із довідкою № 2327 від 28 вересня 2020 року, виданою МКП «УК «Житло-Гарант», позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_4 (відповідач) та онуком ОСОБА_3 (а.с. 7).

ОСОБА_5 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю № 205 від 17 грудня 2020 року, наданою Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с. 36).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2021 року, стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 1000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06.10.2020 року, врахувавши сплату нею 700,57 грн. аліментів у вказаний період. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 1000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06.10.2020 року.

Відповідно до характеристики ОСОБА_5 , наданої ДП «Електричні системи», ОСОБА_5 працює у ДП «Електричні системи» з 10 вересня 2020 року. Одружена, має сина. За період своєї роботи на займаній посаді завжди своєчасно та якісно виконувала всі посадові обов`язки згідно зі своєю посадовою інструкцією. Завжди дотримується етики поведінки згідно з корпоративними стандартами підприємства. Серед особистих якостей ОСОБА_5 можна відмітити працездатність, комунікабельність, уміння вислуховувати поради, сприйняття критики та вміння робити висновки (а.с. 67).

З відповіді № 1/1-142 від 12 квітня 2021 року, наданої КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» вбачається, що ОСОБА_5 на диспансерному наркологічному обліку в даному закладі не перебуває, за медичною допомогою не зверталась (а.с. 101).

Положеннями ч. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , учня 9-Г класу, ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , наданої КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 35 Вінницької міської ради», ОСОБА_3 навчається в даному КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 35 Вінницької міської ради» з першого класу. Зарекомендував себе як гарний учень. Володіє навчальним матеріалом на середньому рівні, але старається виправляти свої оцінки. Має добрий загальний розвиток, на уроках зосереджений, кмітливий, уважний, поведінку ніколи не порушує. В шкільному житті проявляє ентузіазм. ОСОБА_3 є доброю та ввічливою людиною, завжди прийде на допомогу. Цілеспрямований, щирий, гарно вихований бабусею та дідусем. Відкритий у спілкуванні з людьми, не схильний потрапляти під вплив інших. Рішення приймає виважено. На зауваження дитина реагує завжди адекватно. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Батьки ОСОБА_3 з першого класу не відвідували школу, ніколи не цікавились шкільним життям та здоров`ям дитини. Вихованням ОСОБА_3 завжди займались бабуся та дідусь, які усіляко намагаються підтримати онука (а.с. 11).

Згідно із психологічної характеристики ОСОБА_3 , учня 9-Г класу КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 35 Вінницької міської ради», умови сімейного виховання: основну роль у вихованні учня відіграє бабуся - ОСОБА_1 . Бабуся в міру своїх можливостей створює необхідні умови для повноцінного розвитку ОСОБА_3 . Батько, ОСОБА_4 , з сином проживає, але не приділяє уваги вихованню сина. Мати, ОСОБА_5 , не проживає разом із сім`єю, спілкується з сином по телефону (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ст. 90 ЦПК України, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

У судовому засіданні, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було допитано свідків - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Відповідно до ст. 230 ЦПК України, свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань.

Допитана у судовому засідання в якості свідка ОСОБА_12 надаючи свої пояснення зазначила, що являється подругою дочки позивача з 1996 року. Також повідомила, що дитина проживає з бабусею з народження та остання опікується дитиною. Мати дитини не бачила дуже давно.

Допитана у судовому засідання в якості свідка ОСОБА_11 надаючи свої показання зазначила, що являється сусідкою позивача протягом 35 років. Повідомила суду, що мати дитини не проживає разом з останнім приблизно 10-12 років. Батьки дитини зловживають спиртним, усім опікується позивач.

Також у судовому засіданні була допитана у якості свідка ОСОБА_10 , яка у своїх поясненнях зазначила, що є сусідкою позивача з 1984 року. Повідомила, що дружила з донькою позивача. У квартирі де проживає позивач, також проживає дитина. Мати дитини у вказаній квартирі не проживає дуже давно. Батько дитини часто зловживає спиртним. Крім того, свідок зазначила, що в лікарню дитину завжди супроводжує позивач. Дитина завжди охайна, усім опікується позивач.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

З дотриманням положень ЦПК України в судовому засіданні, як свідок допитаний неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за присутності представника служби у справах дітей ВМР.

Свідок ОСОБА_3 суду повідомив, що його батьки зловживають алкоголем. Він весь час проживає з бабусею. Також зазначив, що більше 5 років батьки не цікавляться його шкільним життям.

Відповідно до ч.ч. 4 та 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя,поважати дитину.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 09 лютого 2021 року № 01-00-011-6994, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вважає недоцільним встановлення піклування громадянки ОСОБА_1 над дитиною (а.с. 85-86).

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність позбавлення відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки зазначений висновок не мотивований та не містить достатнього обґрунтування, на підставі чого орган опіки та піклування приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно з п.п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 18 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Зважаючи на це, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків з урахуванням її характеру й особи останніх, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення батьківських права.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Факт заперечення відповідачки ОСОБА_5 проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про її інтерес до дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Проте, головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд приходить до висновку, що позбавлення відповідачів батьківських прав не сприятиме захисту прав дитини щодо його права на батьківське піклування та не відповідатиме інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Позивачем, в свою чергу не наведено, чим саме позбавлення відповідачів батьківських прав буде корисним для дитини.

Якихось фактів, які б достовірно свідчили про те, що відповідачі зовсім не турбуються про дитину, не приділяють сину ніякої уваги, суду не надано.

Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав призводить до ряду правових наслідків, зокрема, до втрати особистих немайнових прав щодо дитини, можливість її усиновлення без згоди батьків в майбутньому.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов`язків.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів для висновку, що лише такий крайній захід як позбавлення батьківських прав батьків відповідатиме якнайкращим інтересам дитини та лише вказаний захід слід застосувати у даному випадку, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Однак, вважаючи, що в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача про те, що відповідачі недостатньо приділяють уваги вихованню сина та догляду за ним, суд приходить до висновку про необхідність в позові про позбавлення батьківських прав відмовити, однак слід попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на Службу у справах дітей Вінницької міської ради контроль за виконанням ними батьківських обов`язків.

Враховуючи, що в позові про позбавлення батьківських прав суд відмовляє, відсутні і підстави для встановлення піклування над ОСОБА_3 і призначення піклувальником ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в позові суд відмовляє в повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір відноситься на рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166 СК України ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та призначення піклування, відмовити.

Попередити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - ОСОБА_3 , поклавши на Службу у справах дітей Вінницької міської ради контроль за виконанням ними батьківських обов`язків.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

За участю: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, м. Вінниця, вул. Соборна, 50, кімн. 401-406, Код .

Повне судове рішення складено 18 травня 2021 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області К.П. Гуменюк