Справа № 297/2026/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів : Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

за участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Юрик Богдан Ігорович, на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 10 вересня 2020 року у складі судді Гал Л.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

встановив :

У вересні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позов мотивовано тим, що позивач є особою, яка здійснює підприємницьку діяльність, інвестиційне фінансування у різні сфери життєдіяльності регіону, та в результаті якої створюються робочі місця для жителів міста Берегове та Берегівського району, сплачуються встановлені законодавством України податки та збори. Однак відповідачами, які є чоловіком та дружиною, неодноразово вчинялись дії, результатами яких було приниження його честі, гідності та ділової репутації. Позивачу стало відомо про систематичне поширення щодо нього відповідачами недостовірної інформації шляхом розміщення такої інформації в мережі Інтернет, в соціальній мережі «Фейсбук», та на веб-сайті «Ютуб», вільний доступ до якої має необмежена кількість осіб. Зазначене підтверджується доданими до позову скрін-шотами з вказаних джерел інформації. Позивач вказує на те, що зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Поширювана щодо нього відповідачами інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним, позивачем, вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо, та такою, що на його переконання, порушує його немайнові права, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідачів. Поширення окресленої інформації порушує немайнові права позивача, честь, гідність та ділову репутацію і свідчить про принизливе ставлення відповідачів до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи - приниження його гідності. Також поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь. Позивач вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього відповідачами завдано шкоди його немайновим інтересам, порушено його гідність, честь та ділову репутацію

З врахуванням наведеного позивач просив ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачів вчинити дії по спростуванню поширеної щодо нього неправдивої інформації в мережі Інтернет (в тому числі на вебсайтах «Фейсбук» та «Ютуб»), а також по видаленню вказаної інформації з мережі Інтернет.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 10 вересня від 10 вересня 2020 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначене рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на не повне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини викладені в позові, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив в заявленому позові.

У відзивах на апеляційну скаргу, відповідачі просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, пояснення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості і недоведеності, та відсутністю підстав для захисту немайнових прав позивача.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або ) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач вказує на те, що відповідачі вчинили неправомірні дії і поширювали щодо нього недостовірну інформацію шляхом розміщення такої інформації в мережі Інтернет, в соціальній мережі «Фейсбук», та на веб-сайті «Ютуб», яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, що підтверджується доданими до позову скрін-шотами з вказаних джерел інформації.

Як роз`яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року (надалі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній осі будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п.19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Суд першої інстанції правильно встановив і вказав, що доданими позивачем до позовної заяви фотокопіями скрін-шотів не підтверджено факту поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивача. При цьому, в позовній заяві позивач ОСОБА_6 не вказує, яка конкретно інформація є недостовірною, яка поширювалася саме відповідачами, не зазначив конкретні твердження (фрази, цитати) відповідачів, якими була принижена його честь, гідність та ділова репутація. Також позовній заяві, зокрема в прохальній частині, позивачем ОСОБА_6 не зазначено жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену в зазначених публікаціях, слід визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача та потребує спростування.

Суд, виходячи із засад (принципів) цивільного судочинства, закріплених в ч.3 ст.2, ст. ст. 12,13 ЦПК України, не вправі самостійно, на власний розсуд, виокремлювати з всього тексту, який міститься в долучених до позову скрін-шотах, певну інформацію та висловлювання і встановлювати, чи є вони такі, що порушують гідність, честь чи ділову репутацію позивача, оскілки це є виключно правом позивача.

Таким чином, у відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували поширення відповідачами конкретної негативної інформації щодо позивача, що негативна інформація щодо позивача, принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, і порушує його особисті немайнові права або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Тобто, в даному випадку відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації.

У п. 12 Постанови роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Судом першої інстанції також правильно зазначено,що позивачем не зазначається у позові та не ставиться питання про відповідальність власників веб-сайту, та соціальної мережі «Фейсбук» і каналу «Ютуб» про поширення оспорюваної інформації.

Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне й обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

З врахуванням наведенного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Юрик Богдан Ігорович, залишити без задоволення.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прий1няття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: