РІШЕННЯ

іменем України

01 грудня 2021 рокуСправа №451/1975/20
Провадження № 2/451/447/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Войтович Н.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/1975/20 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області (Сушнівський старостинський округ) про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

15 грудня 2020 року ОСОБА_2 , в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області (Сушнівський старостинський округ) про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла хресна мама позивача - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 , окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Спадкоємець за законом першої черги майна померлої ОСОБА_3 - її чоловік ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті дружини, адже на час смерті проживав з нею за однією адресою, вів спільне господарство, розпоряджався спільним житловим будинком, присадибною ділянкою, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном в тому числі земельними ділянками, які згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №0045216 належали померлій ОСОБА_3 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 , все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповів ОСОБА_1 , яка проживає в с. Корчин Радехівського району Львівської області. Маючи намір оформити спадщину після смерті спадкодавця 2, позивач зверталася до Приватної нотаріальної контори, однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю) через його втрату. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач вимушена звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт спільного проживання позивача - ОСОБА_1 зі спадкодавцем - ОСОБА_4 за однією адресою на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав після смерті дружини - ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і які належали ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №045216 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14239 від 12.03.2001 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 1.9477 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 1.3008 гектарів (кормових угідь). Також судові витрати просить віднести на сторону позивача (а.с.4-9).

У підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі позивача та її представника (а.с.55).

Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.35).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 11 серпня 2000 року (а.с.13).

Згідно довідки №306 від 25.09.2020 року виданої в.о. старости Сушнівського старостинського округу Радехівської міської ради Львівської області, гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . До дня смерті разом з померлою проживали та були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 - чоловік, 1935 р.н., ОСОБА_5 - братова, 1924 р.н. (а.с.14).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Відповідно до свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_2 від 23.04.1966 року, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 23.04.1966 року зареєстрували шлюб. Після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_3 , залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №045216, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 12 березня 2001 року за № 14239, згідно якого ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельна ділянка площею 3.2485 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 від 01.07.2020 року виданого повторно Радехівським районним відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.18).

Із Заповіту ОСОБА_4 від 16.11.2002 року посвідченого Петелька М.З. секретарем виконкому Сушнівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №139, вбачається, що на випадок своєї смерті ОСОБА_4 зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б не складалось: свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства /майновий сертифікат/ серія ЛВ №ХІІІ 201354, державний акт на право приватної власності на землю, серії III ЛВ №045217, належний мені будинок, машина «Москвич» 412, що буде належати на день моєї смерті і що за законом я матиму право заповідаю ОСОБА_1 , яка проживає в с.Корчин Радехівського району Львівської області» (а.с.19).

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру №60850805 від 08.07.2020 року, Заповіт №37376406, номер в реєстрі 139, місце посвідчення: ОСОБА_8 . Секретар Сушнівська сільська рада, заповідач ОСОБА_4 , стан: чинний (а.с.20-22).

Відповідно до відомостей Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №66699189 від 04.10.2021 року, виданої приватним нотаріусом Комарни цькою Н.І., Заповіт №37376406, номер в реєстрі 139, місце посвідчення: ОСОБА_8 . Секретар Сушнівська сільська рада, заповідач ОСОБА_4 , стан: чинний (а.с.38).

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №66699163 від 04.10.2021 року, виданої приватним нотаріусом Комарницькою Н.І., за параметрами запиту після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.41).

Згідно листа №304/02-14 від 04.10.2021 року приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницької Н.І., вбачається, що ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини. Роз`яснено про видачу свідоцтв про право на спадщину за земельну ділянку на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру, та про вирішення даного питання в судовому порядку (а.с.42).

Відповідно до довідки №131 від 19.10.2021 Чернелівського старостинського округу №7, Хмельницького району Хмельницької області, Чернелівська сільська рада Красилівського району Хмельницької області не посвідчувала заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.53).

З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67571472 від 01.12.2021, за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.57).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Факт спільного проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини ствердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не довіряти показам яких в суду підстав немає (а.с.29).

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт спільного проживання позивача - ОСОБА_1 зі спадкодавцем - ОСОБА_4 за однією адресою на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав після смерті дружини - ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і які належали ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №045216 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14239 від 12.03.2001 року, а саме:

- земельну ділянку загальною площею 1.9477 гектарів (ріллі);

- земельну ділянку загальною площею 1.3008 гектарів (кормових угідь).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 1 грудня 2021 року.