Справа № 573/463/21
Номер провадження 2/573/197/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Замченко А.О.,

з участю секретаря Півньової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області про визнання права власності на складське приміщення,

в с т а н о в и в :

24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївської сільської об`єднаної територіальної громади з позовом, в якому вказує, що 29 липня 2005 року придбав у ВАТ «Бурякорадгосп» складське приміщення, розташоване в с. Лідине, Білопільського району, Сумської області. У березня 2021 року він звернувся до державного реєстратора Білопільської міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права приватної власності на вказане майно, але рішенням від 12 березня 2021 року йому відмовлено в реєстрації права власності на нерухоме майно у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності юридичної особи на майно, яке продавалося, ліквідаційного та розподільчого балансу, затвердженого засновниками юридичної особи банкрута.

Посилаючись на викладені обставини просить визнати за ним право приватної власності на складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 25 березня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 19 квітня 2021 року замінено неналежного відповідача - Миколаївську сільську об`єднану територіальну громаду на належного - Миколаївську селищну раду Сумського району Сумської області.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2021 року закрито підготовче провадження в справі та призначено її до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Його представник - адвокат Харченко М.А. позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача Миколаївської селищної ради в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 78). Подав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 78).

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 29 липня 2005 року між ВАТ «Бурякорадгосп «Куянівський» в особі ліквідатора Пєхтєрєва Д.В. і ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майна підприємства-банкрута, відповідно до якого останній придбав за 5700 грн. складське приміщення, розташоване в с. Лідине, Білопільського району, Сумської області (а. с. 9-11).

Вказаний договір нотаріально посвідчений не був.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 11 червня 2007 року було здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи ВАТ «Бурякорадгосп «Куянівський» у зв`язку з визнанням її банкрутом (а. с. 13-15).

19 лютого 2021 року за замовленням позивача виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами зерносклад загальною площею 1107 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 16-21).

З довідки КП «Сумське МБТІ» філіал «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» від 26 лютого 2021 року №36 вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на нежитлову будівлю зерносклад, розташований за вказаною вище адресою, ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано (а. с. 32).

Інформація про реєстрацію спірного зерноскладу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутня (а. с. 51).

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради від 26 лютого 2021 року №136 упорядковано адресу нежитлової будівлі зерноскладу загальною площею 1107 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 23).

Рішенням державного реєстратора Білопільської міської ради від 12 березня 2021 року №57056962 відмовлено в державній реєстрації права власності за ОСОБА_1 на зерносклад, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки документи подані для державної реєстрації прав не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а. с. 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З огляду на положення ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 657 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

У судовому засіданні адвокат Харченко М.А. пояснив, що позивач взагалі не звертався до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 29 липня 2005 року.

З огляду на викладене вище, оскільки договір купівлі-продажу від 29 липня 2005 року не був зареєстрований у встановленому законом порядку, він є нікчемним, у зв`язку з чим не породжує для сторін прав і обов`язків, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності на спірне приміщення за позивачем.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладено в постановах від 29 травня 2020 року в справі №629/5243/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі №1915/14800/2012.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 , поряд з іншим, посилався на ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі №6-318цс15, Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі №766/12136/16-ц зроблено висновок, що за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, з огляду на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Враховуючи викладене вище, оскільки позивач не набув право власності на спірне майно, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області (Сумська область, Білопільський район, смт. Миколаївка, бульвар Свободи, 2) про визнання права власності на складське приміщення відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 18 травня 2021 року.

Суддя