БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/542/2021
Провадження № 2-о/497/34/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2021 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Бекметова Х.В.,

за участю: заявниці ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області та Болградський районний відділ Державної міграційної служби України,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2021 року до суду звернулася гр. ОСОБА_3 з уточненою заявою про встановлення юридичного факту, та просить суд встановити і визнати факт того, що її мати ОСОБА_4 , 1943 року народження, - постійно проживала на території України з дня свого народження - з 1943 року - і до 1952 року, обгрунтовуючи вимоги заявитим, що встановлення цього факту їй, заявниці, потрібно для отримання громадянства України, але цей факт не підтверджується відповідними документами. Так, заявниця стверджує у заяві, що її мати народилася у 1943 року у селі Чійшія Ізмаїльського повіту, ІНФОРМАЦІЯ_1 - одружилася з ОСОБА_5 , про що є актовий запис у відділі реєстрації Кюрдамирського району Азербайджанської Республіки, де ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Кюрдамир Азербайджанської PCP народилася в них вона, заявниця ОСОБА_6 , проте у свідоцтві про народження її, заявниці, її мати вказана як ОСОБА_4 , болгарка за національністю, дата народження матері вказана як ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вона, заявниця, вирішила обрати своїм місцем проживання Україну, враховуючи, що її мати болгарка за національністю та за походженням з України, і тому вона приїхала до України і почала збирати документи для отримання посвідки на постійне проживання в Україні, і з`ясувала, що її матір не має свідоцтва про народження. Крім того, з`ясувала, що у 1943 році село Чійшія було розташоване на території Румунії, та, звернувшись до архіву, отримала архівну довідку про народження матері, в якій зазначено, що у реєстраційній книзі про народження Примарії села Чійшия Ізмаїльського повіту за 1943 рік є запис від 21 вересня 1943 року №172: " ОСОБА_7 " народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько - « ОСОБА_8 », мати - « ОСОБА_9 ». В паспорті її матері зазначено: « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народилася в Новоїванівському районі». У 1943 році село Чійшія, в якому народилася її мати, входило до складу Ізмаїльського повіту Округу Буджак Губернаторства Бесарабія Королівства Румунія. З 1944 до 1954 року село Чійшія було розташовано на території, що була Ізмаїльською областю. Станом на 1 вересня 1946 року Новоїванівсий район, який вказаний як місце народження в паспорті її, заявниці, матері - входив до складу Ізмаїльської області та включав в себе декілька сільських рад, в тому числі Городненську сільську раду, село Городнє (тоді - с.Чійшія). Вона, заявниця, отримала відомості про історію територіального устрою території до складу якої входило село, в якому народилася її мати. Коли її мати отримувала свідоцтво про народження для виготовлення першого паспорту, в сільській ради були відомості про Новоїванівський район Ізмаїльської області. Тому в паспорті її матері місцем народження вказано Новоїванівський район.

Розбіжності в даті народження матері також можна пояснити тим, що точна дата народження була вказана в Румунських книгах, а в Погосподарській книзі сільської ради відомості вносились після повернення території до Радянського Союзу, грамотність місцевих громадян (мешканців сіл тієї території, що вносили відповідні записи до відповідних книг) і знання російської мови не бува ідеальною, тому, цілком ймовірно було допущено деякі помилки (описки).

За часів Радянського Союзу імені Калина не існувало - було ім`я ОСОБА_10 , хоча народні форми в російській мові цього імені є: « ОСОБА_11 , Килина, Кулина.» Зменьшувальні форми в російській мові: « ОСОБА_12 , Аквилина, АДРЕСА_1 ». Тому ім`я « ОСОБА_13 » та ім`я « ОСОБА_10 » - це одне і теж ім`я. Після війни її матір у віці 3-х років віддали до дитячого будинку, що був розташований території Української СРСР - у селі Тузли нинішнього Татарбунарського району, - де мати знаходилася до 9-ти-річного віку, тобто, - до 1952року. Після 1953 року її забрав з дитячого будинку брат та вони поїхали до Молдови, де проживала на той час уся родина.

У зв`язку з тим, що її мати народилася у Румунії, - у місцевості, що тепер є територією нинішньої України, для отримання громадянства України їй, заявниці, необхідно встановити факт проживання її матері на території Україні. Розбіжності в даних, вказаних в паспорті та в актовому записі про народження її матері, перешкоджають їй довести у позасудовому порядку та отримати посвідку про постійне проживання на території України.

У судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просила заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області проти задоволення вимог заяви не заперечував.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила, що заявницяє її дочкою, яка народилася в Р.Азербайджан і свідомо приїхала в Україну для постійного проживання, оскільки їй тут більше подобається. Їй, свідку, самій більше подобається в Азербайджані, де проживає її син і куди вона має повернутися. Вона, свідок, сама дійсно народилася та проживана постійно на території України з моменту свого народження - 1943року - в родині батьків, де було четверо дітей, за національністю вони є дійсно болгарами, у тому числі й вона, свідок, проте, оскільки її батько загинув на війні, а матері доводилося пішки з с.Городнє, де вони жили, - ходити на заробітки до Молдови, голова колгоспу вмовив матір віддати дітей до інтернату, щоби вони були доглянуті і не голодні. На той час їй, свідку, було три роки, але вона добре пам`ятає, як вони, діти, подовгу чекали матір з заробітків, їли саму кукурудзяну кашу і варили її самі, пам`ятає, як до дев`яти років потім - до 1952 року жила у дитячому будинку, у с.Тузли, де її знайшов старший брат і забрав у родину. Виявилося, що за той час їхня матір в Молдові вийшла заміж за доброго чоловіка і він сам запропонував забрати усіх дітей матері до родини, оскільки в нього самого дітей не було, та, оскільки старші діти були в інтернаті - їх забрали відразу, а вона, свідок, оскільки була найменшою - утримувалася у дитячому будинку в іншому населеному пункті і її відразу родина не знайшла, бо не було ніяких записів про те, куди саме її було направлено; її старший брат, будучи вже дорослим, на прохання матері знайшов її, свідка, випадково, - обходячи пішки усі найближчі до с.Городнє населені пункти і опитуючи усіх, кого міг, та відвідуючи усі дитячі будинки, які знаходив. Тому з 9-ти років вона, свідок, почала проживати з матір`ю та вітчимом і старшими братами і сестрами у Молдові, а потім, поїхавши до Азербайджана, - там й одружилася і народила своїх дітей, серед яких яких - заявниця ОСОБА_14 . На території Городненської сільської ради та м.Болград наразі проживають її, свідка, племінники, й інші родичі, яких вона й приїхала наразі відвідати.

Вислухавши у судовому засіданні заявницю, представника заінтересованої особи, свідка, дослідивши надані суду письмові матеріали, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст.ст.4 і 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, що встановлений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні дослідженням наданих доказів, встановлено, що:

- згідно посвідчення особи серії НОМЕР_1 , що була видана 25.05.2010р. заявниці, вона є громадянкою Азербайджанської Республіки (а.с.3-4), та яка має посвідку на тимчасове проживання в Україні за № НОМЕР_2 , що видана 13.08.2020р. органом 5103 (у Болградському районі) ( а.с.5);

- згідно довідки про реєстрацію місця проживання, заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6);

- згідно свідоцтва про народження (серії НОМЕР_3 , виданого 23.12.1974р. відділом реєстрації Кюрдамирського району Азербайджанської республіки , а/з№333, а.с.8) заявниця ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м.Кюрдамир, Азербайджанська Республіка, її матір`ю є ОСОБА_15 ;

- згідно паспорту № НОМЕР_4 від 31.05.2018 р., що дійсний до ІНФОРМАЦІЯ_6 , - матір заявниці є громадянкою Азербайджанської Республіки (а.с.10);

- згідно актового запису №45 від 22.06.1965р., ОСОБА_16 та ОСОБА_4 є чоловіком та дружиною, а згідно довідки, вказаний шлюб розірваний відділом реєстрації актів Кюрдамирського району - відповідно до актового запису №32 від 09.12.1977року, дата видачі довідки - 07.04.2018 року, №3/183 (а.с.12-14);

- згідно архівної довідки з реєстраційної книги про народження Примарії села Чійшия Ізмаїльського повіту за 1943 рік, є запис від 21 вересня 1943 року №172: " ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 ", вказані її батьки: « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_17 »;

- в паспорті матері заявниці зазначено: « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народилася в Новоїванівському районі» (а.с.16).

Встановлення факту постійного проживання матері заявниці на території України має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для отримання громадянства України.

Відповідно до ст.3 ЗУ "Про громадянство України", громадянами України є особи, що постійно проживали на території України, станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які проживали на території України, станом на 13 листопада 1991 року і не були громадянами інших держав; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Крім того, ст.4 цього ж Закону, регламентує, що "питання громадянства України регулюються Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України; якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються правила міжнародного договору". Стаття

За змістом Указу Президента України №215/2001 від 27.03.2001р., зазначений факт має бути підтверджений відповідним рішенням суду.

Відповідно до пп.1,2ч.1ст.3 ЗУ «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року - постійно проживали на території України: "...особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року, проживали в Україні і не були громадянами інших держав".

Згідно з п.8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання ухвалених рішень, для встановлення причетності до громадянства України, відповідно до п.1 частини першої ст.3 Закону, особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України, станом на 24 серпня 1991 року.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження.

Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.318 ЦПК України,у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Листом Верховного Суду України, від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що суди встановлюють факти, які породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, або набрання чинності Законом, від 18 січня 2001 року «Про громадянство України», є підставою для оформлення належності до громадянства України, відповідно до Закону України «Про громадянство України».

Для встановлення факту належності до громадянства України, залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду у суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України, станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України, станом на 24 серпня 1991 року, або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала, станом на 24 серпня 1991 року чи ІНФОРМАЦІЯ_7 ; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України» також Указом Президента України, від 27 березня 2001 рок,у № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.02.1995р., у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що ухвалення рішення про встановлення факту постійного проживання матері заявниці - ОСОБА_4 на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття заявницею громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання заявником ОСОБА_1 громадянства України у встановленому законом порядку.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України, від 27 березня 2001 року №215 та у відповідності до норм Закону України «Про громадянство України», вказане рішення разом з іншими документами є підставою для отримання заявницею громадянства України.

Беручи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання громадянства України враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України її матер`і- ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2,4,10,13,315,319,354,355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області та Болградський районний відділ Державної міграційної служби України.

Встановити та визнати факт , що матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - ОСОБА_4 , 1943 року народження, - постійно проживала на території України дев`ять років - з дня її народження - з 18.06.1943року і до 1952 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.06.2021 року.

Суддя А.В. Кравцова