Єдиний унікальний номер 933/670/20
Номер провадження 22-ц/804/341/21
Єдиний унікальний номер 933/670/20 Головуючий у 1 інстанції Попович І.А.
Номер провадження 22-ц/804/341/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

за участю секретаря: Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті цивільну справу №933/670/20 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Олександрівської селищної Ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання права на отримання земельної частки (паю),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 жовтня 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Олександрівської селищної ради про визнання права на отримання земельної частки (паю), третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в 1986 році, після закінчення навчання у Олександрійському СПТУ - 148, його було прийнято до колгоспу «Свердлова» трактористом відділення № 1, де він пропрацював 10 років.

Відповідно до виписки з протоколу №1 від 14 лютого 1995 року рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Свердлова Олександрівського району, колгосп було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Колос». 27 вересня 1995 року рішенням народних депутатів Олександрівської селищної ради, землю передано у колективну власність для товарного виробництва сільськогосподарської продукції та видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Колос» серія ДН 016 від 29 вересня 1995 року, разом з додатком № 1 списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства.

Наказом № 2 від 07 лютого 1996 року йому було дозволено вийти з членів колгоспу ім. Свердлова у зв`язку зі зміною місця проживання.

На підставі рішення Олександрівської селищної ради народних депутатів від 27 вересня 1995 року про передачу землі до КСП «Колос» у колективну власність видано Державний акт на право колективної власності на землю. До вказаного акту є список громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), серед вказаного списку є і позивач (№ НОМЕР_1 ), проте земельну частку (пай), перебуваючи як членом КСП, так і при виході з членів КСП він так і не отримав.

Відповідно до додатку №3 до Державного акту №16 він зазначений як особа, яка не має права на земельний пай, але внесений до Державного акту.

Посилаючись на те, що про зазначені обставини та взагалі про наявність у нього права на отримання земельної ділянки він дізнався тільки після звернення до адвоката в травні 2020 року, просив визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель колишнього КСП «Колос», яка знаходиться на території Олександрівської селищної ради Донецької області.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 21 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Олександрівської селищної ради про визнання права на отримання земельної частки (паю), третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 жовтня 2020 року скасувати, постановити нове судове рішення по суті його позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно з рішенням Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі №6-19824ск15 право власності на пай у члена КСП виникає з моменту передачі земельної ділянки у колективну власність КСП членом якого він є, видача сертифіката на частку (пай) лише документально фіксує право особи на земельну частку (пай).

Вказує, що висновки суду першої інстанції про його звернення з позовом до неналежного відповідача не ґрунтується на вимогах закону.

Також зазначає, що судом першої інстанції не спростовано, що ОСОБА_1 станом на 29 вересня 1995 року, а саме на день реєстрації Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Колос» в Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності під №16, був членом КСП «Колос» і тому має право на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП «Колос», тому його порушене право підлягає захисту.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Від представника відповідача Олександрівської селищної Ради надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі.

Відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , заповненої 01 вересня 1983 року на ім`я ОСОБА_1 (зі змінами) у 1986 року позивач був прийнятий на роботу в колгосп ім. Свердлова в якості тракториста та 07 лютого 1996 році вийшов з членів КСП.

Також судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серія ДН 016 від 29 вересня 1995 року, рішенням народних депутатів Олександрівської селищної ради від 27 вересня 1995 року, право колективної власності на землю, видано колективному сільськогосподарському підприємству «Колос» у розмірі 3468,3 гектарів в межах згідно з планом для товарного виробництва сільськогосподарської продукції.

Згідно додатка № 1 до державного акта (б/н) - списку громадян-членів КСП, серед вказаного списку є і позивач ОСОБА_1 (№50)

Крім цього судом встановлено, що відповідно до додатка № 3 до державного акта №16 списку громадян-членів КСП «Колос», які не мають право на земельний пай, але внесені до державного акту, серед вказаного списку позивач ОСОБА_3 - відсутній. Під № 3 наявна особа на прізвище ОСОБА_4 .

Відповідно до виписки із рішення №2 загальних зборів членів КСП «Колос» від 07 лютого 1996 року, затверджено комісію до проведення паювання земель колективної власності.

Відповідно до архівної довідки № 07-06/58 від 30 червня 2020 року, в документах архівного фонду колгоспу ім. Свердлова, позивача звільнено з членів колгоспу у зв`язку зі зміною місця проживання.

Відповідно до архівної довідки № 07-06/58 від 30 червня 2020 року, виписки з протоколу №1 від 14 лютого 1995 року та статуту КСП «Колос», рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Свердлова Олександрівського району, колгосп було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Колос». Розпорядженням голови Олександрівської райдержадміністрації від 29 березня 2000 року № 162р, зареєстровано СТзОВ «Колос». Розпорядженням голови райдержадміністрації від 10.12.2001 року № 550р скасовано державну реєстрацію СТзОВ «Колос».

Відповідно до архівної довідки № 253 від 30 червня 2020 року, « ОСОБА_5 » (згідно документів) отримував заробітну платню в колгоспі ім. Свердлова за 1995-1996 роки.

Відповідно до архівної довідки № 252 від 30 червня 2020 року, «Водолазский Ал-др ОСОБА_6 » (згідно документів) працював в колгоспі ім. Свердлова в період з 1983 по 1995 рік.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, інформація щодо наявності у позивача земельної ділянки на території Олександрівської селищної ради відсутня.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та вкладишу до неї, прізвище позивача було виправлено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до листа Олександрівської селищної ради № 2710/01-44 від 07 жовтня 2020 року, позивач проживав у с. Варварівка до 1996 року. З 21 червня 1996 року проживав на території с. Новоолександрівка, як ОСОБА_1 ..

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є право позивача ОСОБА_1 на отримання земельної частки (паю), а не вирішення питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позов заявлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в його задоволення. Відповідач Олександрівська селищна рада не порушувала права позивача на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай).

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права за наступних підстав.

Згідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 заповненою 01 вересня 1983 року на ім`я - ОСОБА_1 (зі змінами) у 1986 року позивач був прийнятий на роботу в колгосп ім. Свердлова в якості тракториста та 07 лютого 1996 році вийшов з членів КСП.

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серія ДН 016 від 29 вересня 1995 року, рішенням народних депутатів Олександрівської селищної ради від 27 вересня 1995 року, право колективної власності на землю, видано колективному сільськогосподарському підприємству «Колос» у розмірі 3468,3 гектарів в межах згідно з планом для товарного виробництва сільськогосподарської продукції.

Згідно додатка № 1 до державного акта (б/н) - списку громадян-членів КСП, серед вказаного списку є і позивач (№50).

Відповідно до додатку № 3 до державного акта № 16 - списку громадян-членів КСП «Колос», які не мають право на земельний пай, але внесені до державного акту, серед вказаного списку позивач ОСОБА_1 - відсутній. Під № 3 у списку зазначено прізвище особи на прізвище ОСОБА_1 ..

Відповідно до виписки із рішення №2 загальних зборів членів КСП «Колос» від 07 лютого 1996 року, затверджено комісію до проведення паювання земель колективної власності.

Відповідно до архівної довідки № 07-06/58 від 30 червня 2020 року, в документах архівного фонду колгоспу ім. Свердлова, позивача звільнено з членів колгоспу у зв`язку зі зміною місця проживання.

Відповідно до архівної довідки № 07-06/58 від 30 червня 2020 року, виписки з протоколу №1 від 14 лютого 1995 року та статуту КСП «Колос», рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Свердлова Олександрівського району, колгосп було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Колос». Розпорядженням голови Олександрівської райдержадміністрації від 29 березня 2000 року № 162р, зареєстровано СТзОВ «Колос». Розпорядженням голови райдержадміністрації від 10.12.2001 року № 550р скасовано державну реєстрацію СТзОВ «Колос».

Відповідно до архівної довідки № 253 від 30 червня 2020 року, « ОСОБА_5 » (згідно документів) отримував заробітну платню в колгоспі ім. Свердлова за 1995-1996 роки.

Відповідно до архівної довідки № 252 від 30 червня 2020 року, «Водолазский Ал-др ОСОБА_6 » (згідно документів) працював в колгоспі ім. Свердлова в період з 1983 по 1995 рік.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, інформація щодо наявності у позивача земельної ділянки на території Олександрівської селищної ради відсутня.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та вкладишу до неї, прізвище позивача було виправлено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до листа Олександрівської селищної ради № 2710/01-44 від 07 жовтня 2020 року, позивач проживав у с. Варварівка до 1996 року. З 21 червня 1996 року проживав на території с. Новоолександрівка, як ОСОБА_1 ..

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай мають члени КСП, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами ст. 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вона є.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серія ДН 016 від 29 вересня 1995 року, рішенням народних депутатів Олександрівської селищної ради від 27 вересня 1995 року, право колективної власності на землю, видано колективному сільськогосподарському підприємству «Колос» у розмірі 3468,3 гектарів в межах згідно з планом для товарного виробництва сільськогосподарської продукції.

Відповідно до додатку № 3 до державного акта № 16 - списку громадян-членів КСП «Колос», які не мають право на земельний пай, але внесені до державного акту, серед вказаного списку позивач ОСОБА_1 - відсутній. Під № 3 наявна особа на прізвище ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно вимог ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Згідно зі ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Як вже було раніше зазначено, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Колос» з обов`язковим додатком - списком громадян - членів цього підприємства одержало у вересні 1995 року.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що право на позов у ОСОБА_1 виникло саме з 29 вересня 1995 року, тобто з часу, коли він повинен був дізнатися про те, що його не включено до списку, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР в редакції 1963 року, сплинув ще до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, а тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви іншими сторонами спору.

Звернувшись до суду у вересні 2020 року (більше ніж через 20 років) ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності.

Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів.

Обов`язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення прав, обов`язків та сприяє в їхньому здійсненні. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Позивачем не надано доказів поважності пропуску строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не знав про право на отримання земельного паю при розрахунку та при виході з членів КСП, а також посилання, що про виключення зі списку громадян-членів КСП він дізнався після звернення до адвоката у травні 2020 року не є поважними обставинами пропуску позовної давності.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 листопада 2018 року по справі № 395/1324/16-ц, провадження № 61-29106св18.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального закону, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , але з інших підстав.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу позивача задоволено частково, але по суті позовних вимог відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 жовтня 2020 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Олександрівської селищної Ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання права на отримання земельної частки (паю) відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста