Справа № 307/2633/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 червня 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Мацунич М.В..

з участю секретаря: Міца О.-Д.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 11 травня 2017 року у справі № 307/2633/15, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до виконкому Вільховецької сільської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Тячівська державна нотаріальна контора, Тячівське бюро технічної інвентаризації, приватний нотаріус Бондар Е.Ш. про визнання недійсним та скасування рішення виконкому Вільховецької сільської ради, свідоцтва про право власності на житло та договорів купівлі-продажу, мотивуючи тим, що її сестрі ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала земельна ділянка площею 0,1892 га, на підставі державного акту про право власності на землю 1-ЗК №015826, який був виданий Вільховецькою сільською радою для будівництва та обслуговування житлового будинку. Після смерті ОСОБА_6 позивач, як єдина спадкоємиця, по закону 11 березня 2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1892 га., яке видано державним нотаріусом Тячівського державного нотаріального округу та зареєстроване в реєстрі №1-232. Дану земельну ділянку після подарувала своєму сину ОСОБА_7 .

ОСОБА_6 , сестра ОСОБА_1 із п`яти років являлася інвалідом першої групи загального захворювання і проживала із мамою в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 і після смерті матері залишилася в будинку проживати одна до 1992 року, поки не поламала ногу і коли вже не змогла доглядати за собою позивач забрала її до себе. Таким чином покійна сестра проживала у її будинку з 1992 року по 2014 рік до смерті.

До того, сестра позивача проживала у спірному житловому будинку АДРЕСА_2 ) із мамою ОСОБА_8 , яка відповідно до правовстановлюючих документів на житловий будинок, збудувала цей спірний житловий будинок. Як свідчать архівні документи її матері ОСОБА_8 02.05.1971 року із присадибного фонду колгоспу «Зоря комунізму» виділена земельна ділянка площею 0,07 га, для будівництво житлового будинку та дане рішення колгоспу, затверджене рішенням виконкому Вільховецької сільської ради № 94 від 27.07.1971 року.

На виділеній земельній ділянці її мати ОСОБА_8 збудувала цегельний житловий будинок на три житлові кімнати та господарські споруди хлів та вбиральню, про що свідчить свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах. Забудувати земельну ділянку їй було дозволено рішенням виконкому Тячівської районної ради від 20 січня 1972 року № 19 та встановлено строк закінчення будівництва житлового будинку 1974 рік. За вказаний період її мати ОСОБА_8 збудувала житловий будинок і проживала в ньому до смерті. Після смерті матері залишилась у будинку проживати її сестра ОСОБА_6 , яка проживала до 1992 року. Невідомо з яких причин відповідач по справі Вільховецька сільська рада 30.08.2007 року рішенням виконкому № 94 оформила право власності на спірний житловий будинок в АДРЕСА_3 на ОСОБА_5 , який являється її племінником та внуком її матері ОСОБА_8 , який на підставі цього рішення отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 24.09.2007 року та спірний житловий будинок два рази перепродав.

Згідно договору купівлі-продажу від 28 вересня 2007 року за реєстровим № 8188, ОСОБА_5 продав житловий будинок ОСОБА_4 який у свою чергу за договором купівлі-продажу від 17 січня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Бондар Е.Ш. за реєстровим № 545 продав ОСОБА_3 ..

Позивач вважає, що рішення виконкому Вільховецької сільської ради № 94 від 30 серпня 2007 року та свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_4 від 24 вересня 2007 року видані на ім`я ОСОБА_5 та договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 27.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу за реєстровим №8188 згідно якого ОСОБА_5 продав ОСОБА_4 житловий будинок в АДРЕСА_5 , договір купівлі продажу від 17.01.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу за реєстровим № 545, згідно якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 житловий будинок в АДРЕСА_3 видані всупереч вимогам законодавства та з порушенням її прав та законних інтересів, тому такі підлягають визнанню недійсними та скасуванню.

Так як мати позивача ОСОБА_8 , відповідно до правовстановлюючих документів, які на час будівництва житлового будинку були необхідні для набуття права власності на житловий будинок, і згідно до яких проводилася реєстрація житлових будинків та домоволодінь, а саме: рішення колгоспу «Зоря комунізму» про виділення земельної ділянки, рішення виконкому Вільховецької сільської ради від 24 липня 1971 року, акту відводу земельної ділянки плану забудови земельної ділянки та свідоцтва на забудову садиби належить спірний будинок, що розташований в АДРЕСА_3 . У 2007 році Вільховецька сільська рада своїм рішенням передала незаконно житловий будинок у приватну власність ОСОБА_5 і який незаконно оформив спірний будинок на себе та продав такий.

На сьогоднішній день спірний житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_3 належить по договору купівлі-продажу від 17.01.2008 року ОСОБА_3 , яка придбала його у 2008 році. На той час земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок, належала ОСОБА_6 , згідно Державного акту на право приватної власності на землю 1-ЗК № 015826, виданого Вільховецькою сільською радою 23.06.2003 року, і цей факт було відомо ОСОБА_3 .. Після смерті матері ОСОБА_8 , єдиним спадкоємцем являлася її сестра ОСОБА_6 , яка на час смерті матері в 1982 році була інвалідом першої групи і проживала разом із нею у житловому будинку і відповідно до ст. 549 ЦК України (1962 року) вступила в управління та володіння спадковим майном. Після смерті ОСОБА_6 в 2014 році, позивач, як сестра, являється спадкоємцем за законом другої черги, яка в шестимісячний термін звернулася в нотаріальну контору за прийняттям спадщини і отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1892 га, яка входила в склад спадщини після смерті її сестри. Спірний житловий будинок в АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці площею 0,1892 га. входить у спадкову масу і в неї виникло право на спірний житловий будинок, але такий незаконно Вільховецькою сільською радою у 2007 році переданий ОСОБА_5 , який в свою чергу незаконно відчужив ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

Позивач вважає, що при прийнятті актів, що стосуються права власності на житловий будинок в АДРЕСА_3 за ОСОБА_5 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були порушені вимоги чинного законодавства, що діяло на той час та її права і законні інтереси.

На підставі рішення виконкому № 94 від 30.08.2007 року та довідки виконкому Вільховецької сільської ради, а також заяви ОСОБА_5 , без повноважень від імені якого написала заяву на видачу рішення про право власності на будинок ОСОБА_9 , було виготовлено свідоцтво №241 від 24.09.2007 року про право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_5 в цілому на ім`я ОСОБА_5 .

Тячівським РДПТІ в порушення вимог, затверджених Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно від 07.02.2002 року №7/5 із змінами та доповненнями від 19.05.2005 року №48/5 зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на спірний житловий будинок у цілому. Після чого ОСОБА_9 по довіреності від 06.09.2007 року від Імені ОСОБА_5 28.09.2007 року продала вказаний будинок ОСОБА_4 .. У договорі купівлі-продажу ОСОБА_9 вказує, що приватизація земельної ділянки біля вказаного житлового будинку не проводилась. ОСОБА_9 ввівши в оману ОСОБА_4 , що земельна ділянка біля житлового будинку на час ним покупки була приватизована іншою особою. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу 17.01.2008 року перепродав спірний будинок ОСОБА_3 , яка являється сусідкою ОСОБА_6 , і знала всю ситуацію, що склалася навколо спірного житлового будинку, і знаючи, що у будинку проживала інвалід першої групи ОСОБА_6 , яка приватизувала земельну ділянку біля спірного житлового будинку. Незважаючи на те, ОСОБА_3 придбала спірний житловий будинок і сім років, будучи власником житлового будинку, не ставила питання про приватизацію земельної ділянки.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Вільховецької сільської ради №94 від 30.08.2007 року, яким передано у приватну власність житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_5 ) ОСОБА_5 , свідоцтво №241 від 24.09.2007 року про право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_5 , Договір купівлі-продажу житлового будинку від 28.09.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі №8188, та договір купівлі-продажу житлового будинку від 17.01.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі №545.

Рішенням Тячівського районного суду від 11 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як суд мав би в першу чергу надати оцінку свідоцтвам на забудову садиби в АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 . Згідно свідоцтва на забудову спірний житловий будинок в АДРЕСА_1 з 1971 року в по господарських книгах рахується, як № 235 «а» збудований на земельній ділянці, що була виділена ОСОБА_8 рішенням колгоспу «Зоря комунізму» від 02 травня 1972 року про що свідчить рішення колгоспу, також рішення Вільховецької сільської ради від 27 липня 1971 року, акт відведення земельної ділянки під забудову від 27.07.1971 року. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 незаконно отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_5 і автоматично тягне за собою незаконність продажі спірного будинку ОСОБА_10 та ОСОБА_3 ..

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та їх представника адвоката Кохман М.В., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 та її представника адвоката Рішко П.М., які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вільхівської сільської ради депутатів трудящих Тячівського району Закарпатської області від 27 липня 1971 року ОСОБА_8 (матері ОСОБА_6 ) було відведено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво, а забудова ділянки на АДРЕСА_8 була дозволена рішенням від 20 січня 1972 року.

За ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після її смерті за ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований житловий будинок на АДРЕСА_9 , побудований у 1957 році, була закріплена земельна ділянка.

ОСОБА_8 будівництво нового житлового будинку чи перебудову будинку на старому місці по АДРЕСА_9 у період з 1971 року до 1982 року не проводила.

Житлові будинки та споруди по АДРЕСА_9 власниками якого були ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та на АДРЕСА_10 власники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у с. Вільхівці Тячівського району є двома різними житловими будинками.

Дозвіл на будівництво будинку на місці старого будинку по АДРЕСА_9 ОСОБА_8 отримала у 1971 році, а ОСОБА_5 побудував новий будинок по АДРЕСА_10 у 1968 році.

Рішенням виконавчого комітету Вільховецької сільської ради від 10 січня 1997 року передано у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,26 га і на підставі цього рішення 23 червня 2003 року видано ОСОБА_6 державний акт серії І-ЗК №015826 на право приватної власності на землю площею 0,1892 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Описом меж земельної ділянки зазначеним у вищевказаному державному акті стверджується, що по лінії «А» «Б» ділянка межує із землями загального користування сільської ради на АДРЕСА_10 , по решті ліній межує із землями інших громадян.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і спадщину після неї, яка складається із земельної ділянки площею 0,1892 га на АДРЕСА_9 , прийняла ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 11.03.2014 року.

Дані обставини встановлені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 307/3902/14-ц провадження № 61-444св18.

Рішенням виконавчого комітету Вільховецької сільської ради від 30.08.2007 року вирішено оформити право власності на нерухоме майно на АДРЕСА_5 в цілому за ОСОБА_5 ..

На підставі даного рішення ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами розташований в АДРЕСА_5 ) №241 від 24.09.2007 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 27.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Боднар Е.Ш зареєстрованого в реєстрі за № 8188, ОСОБА_11 , яка діяла від імені ОСОБА_5 за дорученням, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. за реєстром № 1037 від 06.09.2007 року продала вищевказаний будинок ОСОБА_4 .

У відповідності до договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 17.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Бондар Е.Ш., зареєстрованого в реєстрі за № 545, ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними спорудами (прибудова - літера «Б», господарська зблокована будівля літера В, літня кухня літ. Г, вбиральня літ. Д, дроварня літ. Ж), розташованого по АДРЕСА_7 (на сьогоднішній день №203) у с. Вільхівці Тячівського району.

Із копії по господарських книг житлового будинку по АДРЕСА_10 з 1971 по 2005 року вбачається, що в господарстві, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 (колишній АДРЕСА_1 ) головою сім`ї був ОСОБА_5 а членами сім`ї були ОСОБА_12 (дружина), ОСОБА_13 (донька), ОСОБА_14 (син). Житловий будинок господарства побудований у 1970 році, загальною площею 100 кв.м., в тому числі житловою - 60 кв.м., матеріал стін цегла, матеріал покрівлі - шифер. За господарством закріплена земельна ділянка площею 0,15 га.

Із копії по господарських книг житлового будинку по АДРЕСА_11 з 1967 по 2014 роки, вбачається, що в господарстві, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 головою сім`ї був ОСОБА_15 , а членами сім`ї були ОСОБА_8 (померла у 1982 році), ОСОБА_6 (померла у 2012 році). Житловий будинок побудований у 1957 році, матеріал стін дерево, матеріал покрівлі - шифер.

Дані обставини стверджуються також листом Вільховецької сільської ради від 24.02.2016 року № 50.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року і в них при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

За приписами ч. 1 ст. 1216 ЦК України (УРСР) із 1979 року і в них при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

За приписами ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_8 та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивачки ОСОБА_6 , однак при житті право власності на житловий будинок АДРЕСА_10 не набували.

Оскільки вказаний будинок не належав на праві власності ні ОСОБА_8 ні ОСОБА_6 , то право на нього у жодному разі не могло входити до складу спадщини, і у позивача відсутні правові підстави на будинок у порядку спадкування та про будь-яке їх порушення відповідачами у справі.

Також судом встановлено, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_10 набуто ОСОБА_5 правомірно у відповідності до законодавства, що діяло на момент набуття такого права.

Крім того, дозвіл на будівництво будинку на місці старого будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 отримала у 1971 році, а ОСОБА_5 вже побудував новий будинок по АДРЕСА_12 у 1968 році.

Планом взаємного розташування земельних ділянок та будівель в АДРЕСА_13 , 199/207, 201/209, 203/211, 205/213, 207/2015 та викопіюванням з генплану с. Вільхівка з пожежним планом земельних ділянок стверджено, що у житловому будинку АДРЕСА_10 та у житловому будинку АДРЕСА_9 є різні суміжні сусіди і це узгоджується із планами забудови земельних ділянок стверджено, що у житловому будинку АДРЕСА_10 та у житловому будинку АДРЕСА_9 є різні суміжні сусіди і це узгоджується із планами забудови земельних ділянок, які містяться у свідоцтвах на забудову ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ..

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1,2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна (в тому числі, яке було неодноразово відчужене) можливий шляхом пред`явлення індикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володінні не на підставі укладеного з власником договору.

Норма статті 388 ЦК україни може застосовуватися як підстава позову про повернення майна в добросовісного набувача.

Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту (ст. 16 ЦК України).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту права, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект.

Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

Разом з тим, не є належним захистом порушеного права позивачки визнання недійсним та скасування рішення виконкому Вільховецької сільської ради № 94 від 30.08.2007 року, яким передано у приватну власність житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_5 ) ОСОБА_5 , свідоцтва № НОМЕР_1 від 24.09.2007 року про право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_5 , договір купівлі-продажу від 28.09.2007 року, яким ОСОБА_11 , яка діяла від імені ОСОБА_5 за дорученням продала даний будинок ОСОБА_4 , договір купівлі-продажу від 17.08.2008 року, яким ОСОБА_16 продав ОСОБА_3 житловий будинок, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу зареєстрований в реєстрі № 545, оскільки такий спосіб є неефективним та його реалізація не приведе до відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2021 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой