Справа № 454/1245/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та належні до нього господарські будівлі.

На обґрунтування позову зазначила, що за її дідом ОСОБА_3 зареєстровано право власності на спірне будинковолодіння.

Дід помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на час смерті з ним були зареєстровані його дружина ОСОБА_4 та позивачка.

Баба ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті діда баба ОСОБА_4 не оформляла право на спадщину та померла в ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому вона залишилася єдиною особою, що мала право на майно колгоспного двору.

На даний час із спадкоємців залишився також її батько ОСОБА_2 .

Останній не проживав ні з ОСОБА_3 , ні з ОСОБА_4 станом на день відкриття спадщини.

В свою чергу, вона постійно проживала з дідом та бабою, після їх смерті надалі проживає в спірному будинковолодінні, користується ним, сплачує комунальні послуги, утримує його, а тому є такою, що прийняла спадщину.

Оскільки її батько на даний час є непрацездатним то йому належить обов`язкова частка в спадковому майні.

Позивач подала заяву, в якій позов підтримала, просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Відповідач також подав заяву, в якій позов визнав.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_3 дідом позивачки ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу.

За ОСОБА_3 , як за головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що встановлено із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 18.11.1988р.

З технічного паспорта встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з трьох коридорів, чотирьох житлових кімнат та кухні. Житлова площа будинку становить 77,9кв.м, загальна площа 97,9кв.м. до будинку також належать сарай-літня кухня, гараж та погріб.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено із свідоцтва про смерть.

На час смерті з дідом були зареєстровані його дружина ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_1 (зареєстрована 1987р. та надалі проживає у вказаному будинку), згідно довідки №279 від 14.08.2020р.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть.

Частинами першою, другою статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю.

Відповідно до частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Статтею 549 ЦК Української РСР (1963р.) регламентовано, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (далі - постанова ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20), спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

За таких підстав, станом на день набрання чинності Закону України «Про власність» 15.04.1991р., спірне будинковолодіння відносилось до колгоспного двору, позивачка була зареєстрована та проживала у ньому, після смерті діда та баби надалі проживає, користується ним та утримує його, а тому є такою, що прийняла спадщину, так як існує її волевиявлення як спадкоємця, яке полягає у вчиненні дій щодо володіння, управління та утримання спадкового майна.

В свою чергу, згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцями спадщини визначені у частинах 3, 4 ст. 1268 ЦК України).

За частиною третьою ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Однак, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята ст. 1268 ЦК України).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя ст. 1296 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 статті 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. (ч. 3 т. 1272ЦК України).

Однак, поновлення строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини законодавством не передбачено, а тому на даний час батько позивачки позбавлений змоги відмовитися від спадщини (обов`язкової частки в спадковому майні).

Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем після смерті діда та баби, та не відмовилася від прийняття спадщини після його смерті, однак, позбавлена змоги здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку.

Таким чином, позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, загальною площею 97,9кв.м, житловою площею 77,9кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 , з належними до нього господарськими будівлями: сарай-літня кухня, гараж та погріб.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: с.Бояничі, Червоноградський район, Львівська область.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: с.Бояничі, Червоноградський район, Львівська область.

Головуючий: М. Я. Адамович