РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Рівне Справа №569/3048/21

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янок М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 7 997 грн 12 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Кузьма Н. В. ;

від відповідача: ОСОБА_1.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Рівнетеплоенерго» (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 7 997 грн 12 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , власником і споживачем якого є ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . Вказує, що відповідач не оплачує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого за ним станом на 01.01.2021 утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 7 997 грн 12 коп.

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, розгляд справи по суті призначено на 29 березня 2021 року.

25 березня 2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким остання вважає вимогим необгрунтованими та такими, по яких сплинула позовна давність.

29 березня 2021 року розгляд справи було відкладено на 15 квітня 2021 року.

05 квітня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначає, що борг за особовим рахунком № НОМЕР_1 виник до 01.12.2016 та станом на 01.01.2021 року становить 7 997 грн 12 коп. Вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, у зв`язку з частковою оплатою заборгованості відповідачем у лютому 2021 року, що свідчить про переривання позовної давності.

15 квітня 2021 року розгляд справи було відкладено на 24 травня 2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з мотивів у ньому наведених та просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того зазначила, що у лютому 2021 року не оплачувала послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та врахувавши обставини по справі, встановив наступне.

ТОВ «Рівнетеплоенерго» до 01.12.2016 здійснювало відповідачу надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

З 01.12.2016 між ОСББ "Соборна 32" та позивачем укладений договір на постачання теплової енергії, що не заперечується сторонами.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача виникла до 01.12.2016 та станом на 01.01.2021 року становить 7 997 грн 12 коп.

Розрахунок вартості наданих Товариством послуг з теплопостачання здійснюється відповідно до тарифів затверджених рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №6 від 04 січня 2011 року та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТзОВ «Рівнетеплоенерго» №442 від 23 квітня 2014 року зі змінами затвердженими постановою НКРЕКП №569 від 23 травня 2014 року, постановою НКРЕКП №664 від 13 червня2014 року та №1171 від 31 березня 2015 року. Постановою НКРЕКП №1101 від 09 червня 2016 року та №1536 від 28 грудня 2017 року, №1791 від 11 грудня 2018 року.

Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснювалося у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання.

Позивач належним чином та у повному обсязі надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до 01.12.2016, однак відповідач не виконував належним чином свого обов`язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в розмірі 7 997 грн 12 коп., що стверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № НОМЕР_1

Згідно ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні положення містить і стаття 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час розгляду справи.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок відповідача як споживача житлово-комунальних послуг, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2055 року №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Вимоги позивача про стягнення заборгованості по оплаті за послуги опалення та гарячого водопостачання є обґрунтованими та доведеними. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як визначено статтею 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно вимог частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд звертає увагу, що сама по собі часткова оплата боргу за надані послуги не є підставою для переривання строку позовної давності. Потрібно мати на увазі, що вчинення боржником будь-яких дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку поза межами строку позовної давності не може тягти за собою його переривання, оскільки цей строк сплив у зв`язку з чим не міг перериватися (Ухвала ВССУ від 11.02.2015 р. по справі № 6-42505св14). У разі, якщо суд встановить дійсний намір особи оплатити комунальні послуги за попередній період, то суду потрібно встановити, за який саме період. Якщо це буде період по якому строк позовної давності ще не закінчився, то він може бути перерваний. У разі, якщо немає можливості встановити за який саме період сплачено заборгованість - строк позовної давності, який закінчився, не переривається.

Таким чином, позовна давність у цій справі спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло три роки.

Позивач звернувся до суду з позовом 12 лютого 2021 року.

Слід зазначити, що відповідно до зазначеної оборотної відомості нарахування позивачем з жовтня 2016 року по опаленню та гарячому водопостачанню не проводилися. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про визнання боргу за спірний період.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано суду доказів переривання позовної давності та поважності причин пропуску строку позовної давності та останній не просить такий строк поновити.

Відповідно до ч. 4ст. 267 Цивільного кодексу Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на відсутність у відповідача обов`язку по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог за вказаний період.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270 грн 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладаються на позивача.

Крім того, за змістом ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України).

За приписами ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

На підтвердження факту надання адвокатом відповідачу професійної правничої допомоги представник відповідача подав копію договору про надання правової допомоги від 23 березня 2021 року та квитанції №1 від 25 березня 2021 року про оплату правової допомоги в сумі 2 800 грн 00 коп.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бутиспівмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторонни, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Представником позивача у судовому засіданні було заявлено клопотання про зменшення витрат відповідача на правничу допомогу.

Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, об`єм доказової бази та додатків до відзиву на позовну заяву, керуючись принципами справедливості та розумності, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000 грн 00 коп., які належить стягнути з позивача на користь відповідача

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 7 997 грн 12 коп. відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1 000 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (вул. Д, Галицького, 27, м. Рівне, 33027, ідентифікаційний код 36598008);

відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене та підписане 26 травня 2021 року.

Суддя Левчук О. В.