Справа № 285/9/21
провадження у справі № 2/0285/287/21
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі : головуючого - судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря Янкової Л.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко В.П., ОСОБА_3 , про визнання договору дарування квартири недійсним-

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області звернулась позивач ОСОБА_4 зі позовом до ОСОБА_5 , треті особи - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко Володимир Павлович, ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним. У позові посилається на те, що 27.12.2012 року за договором дарування позивач подарувала відповідачу, який є її онуком, 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності. Після укладання договору позивач фактично квартиру не передала і продовжувала проживати у ній. Під час укладання договору дарування вона вважала, що дарує частину квартири за умови, що відповідач буде доглядати її та надавати матеріальну підтримку, оскільки позивач є непрацездатною та хворою людиною, інших доходів окрім пенсії не має. Після укладання договору відповідач сумлінно виконував свої зобов`язання, а потім припинив будь-яке спілкування із позивачем. У серпні 2020 року їй стало відомо, що відповідач намагається продати квартиру. Після цього позивач вивчила укладений договір та з`ясувала, що договір не містить таких умов, на яких вона вважала, що договір буде укладений та про які казав відповідач. Отже, оскільки вважає, що договори дарування укладений під впливом помилки, то позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати недійсними договір дарування 1/2 частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйком В.П. від 27.12.2012 року.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Кобрина Н.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Щербаков С.Ю. заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що ОСОБА_4 з доброї волі подарувала частину квартири своєму онукові. Зазначив, що вказане дарування було зумовлене тим, що у той час її донька - ОСОБА_3 перебувала у складі релігійної секти "Велике біле братство". Позивач з метою збереження нерухомості хотіла подарувати свою частку власному синові - батькові відповідача. Батько відповідача відмовився від участі щодо відчуження частини квартири йому, а тому баба відповідача - позивач ОСОБА_4 , подарувала частину квартири відповідачу - ОСОБА_5 .

Третя особа - ОСОБА_3 просила задовольнити позовні вимоги.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 27.12.2012 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування (а.с. 6-7).

Згідно до вказаного договору дарувальник ОСОБА_4 усвідомлював природу цього правочину та значення своїх дій. Приватним нотаріусом Плюйком В.П. вчинено усі необхідні дії щодо роз`яснення наслідків укладання вказаного договору.

Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту ст. 717 ЦК України договір дарування належить до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов`язань матеріального характеру.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його волі (ч.3 ст. 203 ЦК України), є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою для визнання недійсним правочину.

Волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складання правочину; бажання настання наслідків, що обумовлені правочином; можливість ознайомитися зі змістом складено правочину; підписання правочину. Всі ці складові становлять повноцінний вияв волевиявлення особи.

Відповідно до положень ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Як встановлено вище, 27.12.2012 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Плюйком В.П. Приватним нотаріусом встановлювалась дієздатність дарувальника.

Крім цього, суд приймає як доказ копію договору оренди укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 01.11.2013 року, який свідчить про те, що позивач усвідомлювала, що частка подарованої квартири їй, на момент укладання договору оренди, вже не належить (а.с. 62-65).

Отже, суд прийшов до висновку, що позивач не помилялася щодо природи укладеного правочину.

Суд відкидає посилання позивача на її стан здоров`я, оскільки у відповідному порядку позивач не визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним.

Позивач не заявляв відповідних клопотань про призначення експертиз про встановлення чи могла ОСОБА_4 на час укладання оспорюваного правочину розуміти свої дії та керувати ними.

На підставі вищевикладеного суд вирішив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити повністю.

Оскільки позивач ОСОБА_4 являється інвалідом другої групи то судовий збір компенсується за рахунок держави (а.с. 85-89).

Повний текст рішення складено 19.05.2021 року.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко В.П., ОСОБА_3 , про визнання договору дарування квартири недійсним- відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Головуючий: О.М. Коцюба