Справа № 408/1521/21-ц
Провадження № 2-о/408/385/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Булгакової Г.В.

при секретарі Ришковій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Куліш Борис Михайлович, заінтересована особа - Новопсковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з цією заявою, в якій вказав, що його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Морозиха Проснянського району Орловської області, громадянка України, яка на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Довжанськ (Свердловськ), Луганської області, Україна, причина смерті - хронічна недостатність кровообігу ІІІ, дифузний кардіосклероз.

Надані заявником документи про факт смерті ОСОБА_2 не створюють правових наслідків, оскільки видані органами, що діють на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим заявник просить встановити факт смерті його матері у певний час, що необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка.

Представник заявника та заявник в судовому засіданні присутніми не були, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник заявника надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності.

Заінтересована особа в судовому засіданні присутньою не була, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суду також надіслала письмову заяву, в якій просила розглянути справу на розсуд суду згідно вимог чинного законодавства за відсутності представника заінтересованої особи. Заперечень проти позову не має.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Так, судом встановлено, що заявник є, родичем, а саме сином померлої ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13 липня 1962 року Червонопартизанським міським РАЦС Луганської області, актовий запис № 324 та рішенням Свердловського міського суду Луганської області від 13.09.2011, яким встановлено, що ОСОБА_2 . є рідною матір`ю ОСОБА_1 .

На підтвердження факту смерті матері заявник надав лікарське свідоцтво про смерть № 109 від 10 вересня 2021 року та довідку про причину смерті № 109 від 10 вересня 2021 року, згідно яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Довжанськ (Свердловськ), Луганської області, Україна, причина смерті - хронічна недостатність кровообігу ІІІ, дифузний кардіосклероз.

Копією паспорту померлої ОСОБА_2 , серії НОМЕР_2 , виданого 18 березня 1999 року Червонопартизанським МВМ м. Свердловська Луганської області, підтверджується, що остання на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З копії накладної від 10 вересня 2021 року б/н, виданої ритуальним агентством «Фенікс», вбачається, що 10 вересня 2021 року було замовлено, сплачено та надано транспортні і ритуальні послуги з придбанням ритуальних предметів для поховання померлої ОСОБА_2 .

Згідно Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 14.09.2021 виданого органами окупаційної влади ОСОБА_2 померла (мовою оригіналу) ІНФОРМАЦІЯ_3 , место смерти ЛНР, г. Свердловск.

Оцінюючи надані суду документи в сукупності, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті встановленим.

Таким чином, керуючись ст.ст.13,76-81,89,263-265,293,294,315-317,430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Морозиха Проснянського району Орловської області, громадянка України, яка на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Довжанськ (Свердловськ), Луганської області, Україна, причина смерті - хронічна недостатність кровообігу ІІІ, дифузний кардіосклероз.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо.

Головуючий Г.В. Булгакова