Справа № 201/1184/21
Провадження № 2/932/346/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., ознайомившись із матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, третя особа: Суддя Антонюк Олександр Анатолійович, про спростування недостовірної інформації, захист ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, третя особа: Суддя Антонюк О.А., в якому просив визнати відомості, що розповсюджені Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська в судовому рішенні від 08.09.2020 р. по справі № 201/909/20 р. стосовно нього, недостовірними, захистити його ділову репутацію.

Розпорядженням голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2021 р. справа була передана до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року, визначена підсудність цивільної справи № 201/1184/21 за Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Вищевказана цивільна справа надійшла в моє провадження.

18 лютого 2021 р. позивачем через канцелярію суду була подана заява по залишення вказаного позову без розгляду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду. Роз`яснено позивачу право подати заяву про відкликання позовної заяви.

Згідно рекомендованого поштового повідомлення, яке повернулось на адресу суду 24 травня 2021 року, позивач отримав копію ухвали 15 березня 2021 року. Відомостей про оскарження ухвали чи подання заяви про відкликання позову, у суду не має.

Оскільки перешкод для вирішення питання про відкриття провадження у справі чи залишення позовної заяви без руху, судом не встановлено, вважаю можливим вирішити питання у відповідності до ст. ст. 185, 187, 186 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву та перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до вимог ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вимогами ч. 1 ст. 19 даного Кодексу визначено справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів, а саме, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Право на звернення до суду гарантовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина 4 статті 32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною 2 статті 8 Конституції України зазначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини 1 ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Абзацом 3 частини 4 статті 277 ЦКУ встановлено, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Враховуючи роз`яснення п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1, єдиним законним шляхом відновити порушені права є встановлення факту недостовірної інформації.

Недостовірною вважають інформацію, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (із змінами та доповненнями) визначено, що одним з основних принципів інформаційних відносин є достовірність і повнота інформації.

Таким чином, інформацією, що не відповідає дійсності, є недостовірні відомості, які вказують на факти, що не існували в дійсності або існували не в такому вигляді, як про це зазначають такі відомості.

Як вбачається зі місту позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про спростування недостовірної інформації, яка викладена в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року по справі № 201/909/20.

Також у позовні заяві відповідачем вказаний Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, а третьою особою суддю цього суду ОСОБА_2 .

Суд вважає, що застосування ч. 2 ст. 32 Конституції України та ч. 4 ст. 227 ЦК України, які гарантують право особи на спростування недостовірної інформації, не може застосовуватись коли предметом позову є інформація, викладена в судовому акті (рішенні, ухвалі), оскільки процесуальним законодавством передбачений інший порядок спростування такої інформації, зокрема, шляхом оскарження відповідного рішення. Це право надається не лише сторонам, а й тим особам, які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їх права та обов`язки. Тому позивач не позбавлений можливості оскаржити відповідне судове рішення.

Разом з тим, на спірні правовідносини в частині позовних вимог ОСОБА_1 не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки судді як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Такий висновок відповідає положенням статей 56, 126, 129 Конституції України, а також роз`ясненням, викладеним у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів».

Зазначене також відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Такі положення гарантують незалежність судів та забезпечують їх оптимальну й стабільну роботу, виконання своїх функції, в тому числі щодо відправлення правосуддя. Так само й судді не можуть бути відповідачами у справах, що пов`язані з ухваленням ними судових рішень, окрім випадків коли суддя виступає як представник суду.

За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, третя особа: Суддя Антонюк Олександр Анатолійович, про спростування недостовірної інформації, захист ділової репутації, необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 47, 48, 174, 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, третя особа: Суддя Антонюк Олександр Анатолійович, про спростування недостовірної інформації, захист ділової репутації, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів із дня сторонами отримання її копії.

Суддя І.А. Кондрашов