Дата документу 22.11.2021 Справа № 336/124/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/124/21
Провадження №22-ц/807/3564/21
Головуючий в 1-й інстанції Карабак Л.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Подліянової Г.С., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Актабанк" був укладений кредитний договір №274117. В подальшому, на підставі договору №2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року, ПАТ "Актабанк" відступив права вимоги за кредитним договором позивачу товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". Згідно вказаного договору, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 24281,13 гривень, з яких: 10973,85 гривень заборгованість за основним боргом; 13307,28 гривень заборгованість за процентами, яку і просило товариство стягнути на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2021 року, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що згідно п.5.1 Договору про відкриття та обслуговування кредитного ліміту (овердрафту) по картковому рахунку № НОМЕР_1 , термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту та процентів встановлюється сторонами тривалістю 10 років.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки № НОМЕР_2 від 29.10.2013 року ПАТ "Актабанк" відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок у валюті гривня на умовах тарифного пакету, надав їй платіжну картку типу Visa Platinum та встановив кредитний ліміт (пункти 1.1,1.2 договору).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 16.09.2014 № 576 "Про віднесення ПАТ "Актабанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.09.2014 № 90 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Актабанк", згідно з яким з 17.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Актабанк".

Постановою Правління Національного банку України від 15.01.2015 № 19 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" відкликано банківську ліцензію і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2015 № 6 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "АКТАБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Актабанк")

За таких умов, після відкликання банківської ліцензії, ПАТ "Актабанк" не мав права на здійснення банківських операцій. Отже, останнє користування відповідачкою банківськими послугами з кредитування не могло відбутися після 16.01.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно пункту 2.11 договору про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки № 274117 від 29.10.2013 року день виникнення несанкціонованої заборгованості вважається днем настання строку її погашення. Оскільки заборгованість за кредитом не могла виникнути після 16.01.2015 року, то строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом розпочався не пізніше 17.01.2015 року. Закінчився строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом не пізніше 17.01.2018 року. Позовна заява подана до суду 11.01.2021 року, а отже з пропуском строку давності для стягнення заборгованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду повністю не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України).

29.10.2013 року між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» був укладений кредитний договір №274117, згідно з умовами якого ПАТ "Актабанк" відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок у валюті гривня на умовах тарифного пакету «Класичний VIP», надав їй платіжну картку типу Visa Platinum та встановив кредитний ліміт (пункти 1.1,1.2 договору).

Встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок клієнта регламентується Договором про відкриття та обслуговування Кредитного ліміту (овердрафту) по картковому рахунку № НОМЕР_1 від 31 жовтня 2013 року.

23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги банку до позичальників.

Умови кредитного договору, щодо повернення кредитних коштів, відповідачкою виконані не були, і на момент відступлення права вимоги за кредитним договором за відповідачкою рахувалась заборгованість у розмірі 24281,13 грн., з яких: 10973,85 грн. заборгованість за основним боргом; 13307,28,00 грн. заборгованість за процентами.

Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача з приводу порушення умов укладеного кредитного договору та наявності заборгованості. Вказані обставини також в повній мірі підтверджуються матеріалами справи.

Основним запереченням відповідача проти заявлених вимог позову, було пропущення позивачем строку позовної давності.

Між тим, з цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Закон передбачає загальну та спеціальну позовну давність. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Види спеціальної позовної давності передбачені ст. 258 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно п.5.1 Договору про відкриття та обслуговування кредитного ліміту (овердрафту) по картковому рахунку № НОМЕР_1 , який підписаний сторонами та чинність якого не оспорена, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, пені та/або штрафів за даними договором встановлюється сторонами тривалістю 10 років.

Таким чином, сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України.

Враховуючи викладене відсутні підстави для застосування загальних строків позовної давності вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Встановивши обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги, необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення щодо задоволення позову.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, судовий збір, понесений позивачем підлягає стягненню з відповідача.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) суму заборгованості за Кредитним договором №274117 від 29 жовтня 2013р. в розмірі 24281,13 грн., з яких 10973,85 грн. заборгованість за основним боргом; 13307,28 грн. - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) судові витрати по оплаті судового збору за подання позову - 2102,00 грн. та подання апеляційної скарги - 3153,00 грн., а всього 5255,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 22 листопада 2021 року.

Судді: С.В. Кухар

Г.С. Подліянова

Е.А. Онищенко