Справа № 175/2997/20
Провадження № 2-з/932/85/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась 14.05.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до ЄДРЮОФОПГФ здійснювати реєстраційні дії щодо усього нерухомого та рухомого майна, яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 , а також заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії відносно рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , про що винести відповідну ухвалу.

В обґрунтування заяви указує, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 175/2997/20 за її позовом до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та поділу спільно нажитого майна подружжя. Отже, між сторонами є спір з приводу розподілу спільного майна подружжя.

За час сумісного проживання подружжям набуто рухоме та нерухоме майно, а саме житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 205, 3 кв.м., житловою площею 144,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; земельна ділянка, площею 0,0205, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :02:296:0026; Станція технічного обслуговування, загальною площею 926, 1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; мотоцикл марки «BMW» модель R1250GS, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 51% акцій в іноземній компанії Qvarki fresh Food factory GmbH, яка розташована за адресою: Mertensstrabe 63, 13587, Berlin; ТОВ «АТК Трейд» код в ), яке зареєстроване на ОСОБА_2 ; 12 автомобілів DAF вантажопідйомністю 10 тон, 1 автомобіль DAF вантажопідйомністю 20 тон, з причепом, які зареєстровані на ОСОБА_1 ; 24 автомобілів DAF вантажопідйомністю 10 тон, 3 автомобіля DAF вантажопідйомністю 20 тон з причепами, які зареєстровані на ОСОБА_2 ; легковий автомобіль марки VOLVO, модель XC60, 2018 року випуску; легковий автомобіль Land Cruiser, модель V8 2019 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

На теперішній час позивачу стало відомо, що відповідач в особі ОСОБА_2 протягом останніх місяців розпочав продаж та перереєстрацію майна, яке було спільно нажите без відома та згоди позивача, зокрема, автомобіль «VOLVO» був перереєстрований на ОСОБА_3 , ТОВ «АТК Трейд» було перереєстровано шляхом передачі частки у статутному капіталі ОСОБА_4 , про що свідчить акт прийому передачі статутного капіталу, і т.д.

У зв`язку із цим позивач прохає вжити заходи забезпечення позову для унеможливлення відповідачем будь-яким способом відчуження вищевказаного рухомого та нерухомого майна.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Отже, з урахуванням вимог вищевказаної статті, суд дійшов висновку про здійснення розгляду заяви без повідомлення учасників справи.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені до неї документи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 150 ЦПК України.

Аналіз ч. 2 ст. 149 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження виникнення у подальшому потенційних труднощів при виконанні такого рішення.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Проаналізувавши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що в ній не обґрунтовано, яким чином може бути утруднене чи унеможливлене виконання судового рішення у майбутньому в разі задоволення її позовних вимог.

Так, з приводу перереєстрації транспортних засобів на інших осіб, суд відзначає, що заявником не ставиться питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони посадовим (службовим) особам сервісних центрів Міністерства внутрішніх справ вчиняти дії щодо реєстрації/перереєстрації транспортних засобів, що належать ОСОБА_5 , заборони зняття їх з обліку та внесення змін до реєстраційних даних тощо.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

В даному випадку позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти реєстраторам та іншим службовим особам реєстраційні дії щодо нерухомого та рухомого майна, яке належить ОСОБА_2 , проте така заборона стосується невизначеного кола осіб, належним чином не конкретизована. Зі змісту заяви та доданих матеріалів не вбачається, що дійсно існує реальна загроза утруднення виконання рішення, і що відповідач має дійсні наміри відчужити майно. Заборона реєстраторам вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань може мати негативні наслідки для господарської діяльності підприємства. При цьому заявником не доведено належними та допустимими доказами, що вона мала частку у статутному капіталі ТОВ «АТК Трейд» та вносила майно до статутного капіталу, або майно, що внесене у статутний капітал товариства має правовий режим спільно нажитого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до норми ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яким чином може бути утруднене чи унеможливлене виконання судового рішення у випадку задоволення її позовних вимог, а дії, які вже вчинені відповідачем не свідчать про намір відчуження майна, оскільки при укладенні договір купівлі-продажу, міни, дарування, предметом яких виступає нерухоме майно, необхідна нотаріальна згода другого з подружжя. Водночас заборона вчиняти невизначеному колу осіб будь-які дії відносно рухомого та нерухомого майна, що належить відповідачу, та заборона державним реєстраторам будь-яких органів внесення будь-яких відомостей та проведення реєстраційних дій відносно всього рухомого та нерухомого майна, що належить відповідачу, є передчасною, оскільки може стосуватись в тому числі й особистого майна ОСОБА_2 , що буде втручанням у право приватної власності.

Так, у пункті 7 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ювченко та інші проти України» від 09 квітня 2020 р. (Заяви № 32529/18 та 5 інших заяв), зазначено, що «втручання у право власності повинно не лише бути законним і переслідувати за фактами та у принципі «законну мету» «відповідно до загальних інтересів», але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державою, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичної особи. Ця вимога виражена у понятті «справедливий баланс», який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи».

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, є необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 149 - 153, 258, 259, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не був вручений в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана протягом 15 днів із дня вручення йому повного тексту ухвали.

Суддя І.А. Кондрашов