БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/212/21
Провадження № 2/730/140/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Чорнухи Н.О.

представника позивача - адвоката Мамедова А.В. (в режимі відеоконференції)

представника відповідача - адвоката Луєнка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників) справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-Натуральні продукти» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації речового права, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мамедова А.В. звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти», в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:001:0331 шляхом зобов`язання відповідача звільнити дану земельну ділянку та припинити право оренди ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» на вказану земельну ділянку, яке виникло на підставі договору оренди землі №б/н від 12.03.2014р. та додаткової угоди від 02.07.2018р. до договору оренди землі №б/н від 12.03.2014р. Свої вимоги обгрунтовує тим, що згідно державного акта серії ЯА №305041 від 29.07.2005р. він є власником земельної ділянки площею 2,86га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :03:001:0331 й у 2014 році за пропозицією ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» погодився на укладення договору оренди цієї земельної ділянки, але його не підписував, хоча в наданому йому примірнику договору оренди землі від 12 березня 2014 року строком на 10 років від його імені стояв чийсь підпис. В подальшому відповідачем йому було надано примірник додаткової угоди №1 від 02 липня 2018 року про внесення змін до договору оренди землі №б/н від 12.03.2014р., де продовжено термін дії договору до 02.07.2028р., хоча вказану додаткову угоду він також не підписував. Незаконне підписання відповідачем від імені позивача зазначених договору та додаткової угоди й здійснення державної реєстрації права оренди на належну позивачу земельну ділянку призвело до порушення його права власності на землю, в зв`язку з чим він і звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача адвокат Мамедов А.В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, також подав відповідь на відзив. Зазначив, що додаткова угода від 02.07.2018р. до договору оренди землі від 12.03.2014р. є похідною від основного договору і не може вважатися новим договором, в зв`язку з чим непідписання ОСОБА_1 договору оренди землі від 12.03.2014р. тягне за собою також недійсність додаткової угоди та припинення права оренди відповідача на належну позивачу земельну ділянку, тому експертиза підпису ОСОБА_1 на вказаній додатковій угоді не проводилась. Пояснив, що йому не відомо хто і яким чином відбирав зразки підпису ОСОБА_1 для проведення почеркознавчої експертизи, оскільки він на той час правову допомогу позивачу не надавав. Погоджується, що вимоги про скасування державної реєстрації речового права позовна заява не містить. Стверджує, що хоча й отримання ОСОБА_1 плати за користування земельною ділянкою не заперечується сторонами, проте дана обставина не спростовує заявлених позовних вимог та факту неукладення між ними спірного договору оренди землі.

Представник відповідача подав відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, в яких повідомив про невизнання в повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 та наведених ним у позові обставин. Вказує, що стороною позивача обставини справи, як підстави позову, в заяві викладені непослідовно, нелогічно та неправдиво, твердження позивача про підписання за нього відповідачем (або за його згодою іншою особою) договору оренди землі й додаткової угоди до нього не відповідають фактичним обставинам та не підтверджуються жодним доказом, оскільки сторонами 12.03.2014р. були підписані й акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт приймання-передачі земельної ділянки, позивачем надано відповідачу копії державного акта на право власності на земельну ділянку, паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, укладенню спірного договору оренди землі передувало підписання між позивачем та ТОВ «Агроінвест-Борзна» угоди б/н від 12.03.2014р. про дострокове розірвання типового договору оренди землі від 20.06.2007р.; право оренди відповідача, яке виникло на підставі договору оренди землі від 12.03.2014р. та додаткової угоди від 02.07.2018р., було зареєстроване в установленому порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; вказана додаткова угода від 02.07.2018р. повністю викладена в новій редакції, де сторони дійшли згоди стосовно всіх передбачених законом істотних умов, що свідчить про фактичне підписання (укладення) сторонами нового договору оренди землі; згідно акту звірки взаєморозрахунків від 10.09.2020р. всі зобов`язання відповідача перед позивачем, в тому числі й щодо орендної плати, виконані в повному обсязі; позивачем не надано доказів на спростування автентичності його підпису на інших документах, зокрема й на додатковій угоді від 02.07.2018р., а висновок експерта від 18.01.2021р. не може бути належним і допустимим доказом у справі, оскільки складений з порушенням норм процесуального закону та нормативних документів, що регулюють організацію і проведення судово-почеркознавчих експертиз ( ОСОБА_1 ще не був учасником справи, в зв`язку з чим мав право замовити, а експерт провести, лише почеркознавче дослідження; експертизу фактично проведено за повної відсутності зразків почерку та підпису особи; експериментальні зразки підпису нібито позивача невідомого походження без посилання на час та особу, яка ці зразки відібрала). Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену в зазначених заявах по суті справи, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, стягнувши з нього на користь ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №305041, виданого Борзнянською райдержадміністрацією 29 липня 2005 року, є власником земельної ділянки площею 2,86га, кадастровий номер :03:001:0331, на території Великозагорівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

20 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-Борзна» було укладено типовий договір оренди землі щодо зазначеної земельної ділянки, який на підставі угоди про дострокове розірвання від 12 березня 2014 року за згодою обох сторін було розірвано, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Цього ж дня 12 березня 2014 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» (орендар) було укладено договір оренди землі, б/н, за умовами якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування вищевказану земельну ділянку площею 2,86га терміном на 10 років з внесенням орендної плати в розмірі 3486,20 грн (5% від нормативної грошової оцінки землі) один раз на рік до 31 грудня; невід`ємними частинами даного договору є також складені та підписані сторонами акт визначення меж земельної ділянки в натурі від 12 березня 2014 року та акт приймання-передачі земельної ділянки, що надається в оренду, від 12 березня 2014 року. Дане речове право ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 серпня 2014 року.

В подальшому, 02 липня 2018 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» (орендар) було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору оренди землі №б/н від 12.03.2014р., за умовами якого сторони прийшли до взаємної згоди змінити розмір орендної плати, збільшити строк його дії та внести інші зміни, у зв`язку з чим викласти Договір оренди землі в новій редакції; зокрема, предметом договору виступає та ж сама належна позивачу земельна ділянка, договір продовжується на термін 10 років з дати підписання додаткової угоди, розмір орендної плати складає 9405,09 грн (9% від нормативної грошової оцінки землі) та вноситься один раз на рік не пізніше 31 грудня кожного року. Речове право ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» за даною додатковою угодою було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 липня 2018 року.

Згідно складеного та підписаного ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» акту звірки взаєморозрахунків від 10 вересня 2020 року сторони підтвердили про виконання в повному обсязі своїх зобов`язань, що виникли з договору оренди землі, в тому числі й відсутність заборгованості по орендній платі.

Крім того, ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» в 2020 році (точна дата на документах відсутня) було направлено лист-повідомлення про розірвання договору оренди землі щодо вищезазначеної земельної ділянки площею 2,86га, укладеного 12.03.2014р. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.08.2014р., з долученням проекту угоди про розірвання договору, які залишені ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» без реагування.

Відповідно до висновку експерта №3/21 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою гр. ОСОБА_1 , складеного 18 січня 2021 року експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Норма» І.З.Панчошнік, підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у графі «Орендодавець» у примірнику Договору оренди землі без вказання номера, укладеного між ОСОБА_1 та директором ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» ОСОБА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0331) від 12.03.2014р., виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

За змістом положень ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, обравши відповідний спосіб такого захисту.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1, 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, ч.9 ст.93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, яким є, зокрема, Закон України «Про оренду землі».

Так, за приписами ч.1 ст.93, ст.124-126 ЗК України, ст.1-6 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав й оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

В ст.15 Закону України «Про оренду землі» наведено перелік істотних умов договору оренди землі; за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з ч.1, 4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Положення ст.6, 627 ЦК України встановлюють принцип свободи договору, а ст.629 ЦК України обов`язковість його виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Приписами ч.3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

В тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відтак, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Оскільки для договору оренди землі встановлено обов`язковість письмової форми, то в силу приписів ч.2 ст.207 ЦК України цей правочин повинен бути підписаний його сторонами.

За змістом положень ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В обгрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 та його представник посилались на непідписання позивачем договору оренди землі від 12.03.2014р. та додаткової угоди №1 від 02.07.2018р. до цього договору, що підтверджено висновком почеркознавчої експертизи й відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 червня 2020 року по справі №145/2047/16-ц.

Однак, суд не може погодитися з вказаними доводами сторони позивача та з огляду на приписи ч.4 ст.263 ЦПК України врахувати зазначені правові висновки касаційної інстанції, оскільки спірні правовідносини у даній справі не є повністю подібними з порівнювальними та відрізняються суттєвими обставинами.

Зокрема, доданий до позовної заяви представником позивача висновок експерта №3/21 від 18.01.2021р. суд з огляду на положення ст.77-80 ЦПК України не може вважати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом по справі й відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу; відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За змістом положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається зі змісту висновку експерта №3/21 від 18.01.2021р., за заявою ОСОБА_1 від 05.01.2021р. була проведена почеркознавча експертиза, хоча на вказаний період ОСОБА_1 не був учасником даної справи, якої ще не існувало, оскільки позов надійшов до суду 16.03.2021р., а відтак в силу положень ст.106 ЦПК України, п.1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998р. №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012р. №1950/5) експертною установою повинно було бути проведено саме експертне дослідження, а не експертиза, хоча на виконання вимог ч.5 ст.106 ЦПК України експерт і зазначив про свою обізнаність про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України та складання висновку для подальшого подання його до суду.

Також згідно зазначеного висновку експерта в його розпорядження для порівняльного дослідження були надані й ним досліджувалися зразки підпису ОСОБА_1 : вільні в електрофотокопіях паспорта та ІD-паспорта; експериментальні на п`яти арк.

Однак, для проведення почеркознавчого дослідження рукописних записів та підписів експерту повинні надаватися оригінали документів, в зв`язку з чим виконання експертом ОСОБА_3 вищевказаної експертизи за елетрофотокопіями вільних зразків підпису ОСОБА_1 суперечить вимогам п.1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Рекомендації), затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998р. №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012р. №1950/5).

Крім того, вільні зразки підписів ОСОБА_1 , що містяться в паспортних документах, значно не відповідають досліджуваному об`єкту за часом виконання, що не узгоджується з вимогами п.1.5 Рекомендацій (договір оренди землі датований 12.03.2014р., тоді як підпис у паспорті-книжечці, - виданому 02.08.2000р., що на 14 років раніше, підпис у ІD-паспорті, - виданому 13.07.2020р., що на 6 років пізніше); при цьому, суд зауважує, що підпис ОСОБА_1 в ІD-паспорті є взагалі надто мініатюрним, навіть візуально не збігається з його підписом у паспорті-книжечці, що викликає обгрунтовані сумніви в можливості використання цього вільного зразка як почеркознавчого матеріалу (п.1.10 Рекомендацій).

Також всупереч вимог п.1.7 Рекомендацій на наданих експерту експериментальних зразках підпису ОСОБА_1 відсутні відомості про особу, яка їх відібрала, особливості зразка (посвідчувальний напис), що не дає можливості достовірно стверджувати про їх виконання саме позивачем, тоді як останній, незважаючи на визнання судом його обов`язкової участі в судовому засіданні для з`ясування даного питання, неодноразово не з`являвся, доказів поважності причин неприбуття не надав, а його представник повідомив суду про свою необізнаність щодо даних обставин.

Відтак, кількість та якість наданих експерту для проведення дослідження зразків підпису ОСОБА_1 на думку суду не відповідали критерію достатності обсягу порівняльного матеріалу, за яким можливо було б виявити індивідуальність, варіаційність та стійкість ознак в досліджуваному об`єкті і зразках підпису виконавця ( ОСОБА_1 ), що в свою чергу унеможливлювало досягнення основного завдання почеркознавчої експертизи ідентифікації виконавця рукописного тексту (п.1.1, 1.13 Рекомендацій).

Пояснення ж представника позивача щодо обставин спору в судовому засіданні в силу вимог ст.76 ЦПК України не є джерелом доказів по справі.

Відхиляючи висновок експерта №3/21 від 18.01.2021р. як доказ позивача, суд також враховує й те, що ОСОБА_1 не оспорюються обставини проведення в 2014 році з представником ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» перемовин перед укладенням оспорюваного договору оренди землі, надання відповідачем йому пропозиції укласти вказаний договір та прийняття її ним, отримання примірнику договору та його подальше сумлінне виконання сторонами, що свідчить про внутрішнє суб`єктивне бажання (волевиявлення) позивача досягти певних цивільно-правових результатів, пов`язаних з передачею належної йому земельної ділянки в користування відповідачу, яке узгоджувалося з відповідним волевиявленням орендаря.

Одночасно суд зважує на ту обставину, що в день укладення договору оренди землі (12 березня 2014 року) сторонами було складено й акти визначення меж земельної ділянки в натурі, приймання-передачі земельної ділянки, які є невід`ємними його частинами (п.43 договору) й належність підпису на яких позивачем не заперечується, як і не оспорюється підписання цього ж дня угоди про дострокове розірвання типового договору оренди землі від 20.06.2007р. з ТОВ «Агроінвест-Борзна».

Натомість, хоча стороною позивача й не визнається підпис ОСОБА_1 на додатковій угоді №1 від 02.07.2018р. до договору оренди землі від 12.03.2014р., проте жодних доказів на підтвердження цієї обставини, зокрема, експертного висновку, ними не надано й матеріали справи таких не містять. При цьому суд відхиляє доводи представника позивача про похідний характер додаткової угоди (її недійсність через непідписання основного договору оренди землі) та погоджується з твердженнями представника відповідача про фактичне укладення між сторонами нового правочину, оскільки зміст п.1 додаткової угоди №1 від 02.07.2018р. вказує на те, що цією угодою первісний договір оренди землі викладено в новій редакції, яка містить всі необхідні істотні умови, притаманні договору оренди землі та визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі», дотримана письмова форма вказаного правочину, речове право відповідача (оренди), яке виникло на підставі додаткової угоди №1 від 02.07.2018р., як і первісного договору оренди землі від 12.03.2014р., у встановленому законом порядку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчить про презумпцію правомірності цього правочину (ст.204 ЦК України), яка позивачем не спростована. Суд також зауважує, що визначальним у даній ситуації є не назва правочину, а його зміст (погоджені сторонами умови), за яким додаткову угоду №1 від 02.07.2018р. можливо віднести до нового договору оренди землі.

Ініціювання ж даного позову суд розцінює як бажання позивача у непередбачений законом та умовами договору оренди землі спосіб достроково припинити його дію, оскільки намагання ОСОБА_1 зробити це за згодою сторін в позасудовому порядку не досягли позитивного результату (лист-повідомлення про розірвання договору оренди землі залишено відповідачем без реагування).

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи надані сторонами докази за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України, з огляду на стандарт «баланс вірогідностей», притаманний цивільному (господарському судочинству), суд вважає, що позивачем у судовому засіданні не було доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами порушення відповідачем його прав, свобод чи законних інтересів, пов`язаних з реалізацією права власності на спірну земельну ділянку, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Одночасно суд зважує і на те, що хоча позовна заява й іменована як «про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації речового права», проте як повідомив у судовому засіданні представник позивача окремої вимоги про скасування державної реєстрації речового права ними не заявлялось. До того ж, оскільки суд не ухвалює рішення, яким би визнавались недійсними чи скасовувалися документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав (прав оренди), то у відповідності до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відсутні й підстави для припинення цих речових прав.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов ОСОБА_1 є необгрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на повну відмову в задоволенні позову, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1816,00 грн та на професійну правничу допомогу адвоката (розмір та докази понесення яких представник позивача у заяві від 08.06.2021р. вказав, що подасть протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення) слід залишити за позивачем, а понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката Луєнка Ю.В. необхідно стягнути на користь ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» з ОСОБА_1 .

Щодо розміру компенсації відповідачу витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд зважує на наступне.

За змістом положень ст.133, 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи й процесуальне законодавство України передбачає право учасників справи на відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок сторони, яка програла судовий спір, проте розмір витрат підлягає доказуванню.

По даній справі ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Луєнка Ю.В. в сумі 20000 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами (договір №21/03/11 про надання правничої (правової) допомоги від 22.03.2021р. та додаткова угода №1 до нього про погодження розміру гонорару від 22.03.2021р., акт про надану правничу (правову) допомогу №1 від 23.03.2021р. з Додатком №1 до нього (Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом) на суму 20000 грн, платіжне доручення №6894 від 25.03.2021р. про перерахування ТОВ «Агроінвест-Натуральні продукти» ОСОБА_4 коштів у сумі 20000 грн.

Одночасно суд зважує на ту обставину, що стороною позивача в судовому засіданні не оспорювався вказаний розмір витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, який є співмірним зі складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності та розумності таких витрат, й всупереч вимог ст.12, 13, 81, ч.6 ст.137 ЦПК України позивачем нічим не спростований.

На підставі викладеного, керуючись ст.3, 6, 11, 15, 16, 202-208, 215, 216, 391, 626-629, 638-640, 792 ЦК України, ст.93, 124-126, 152 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 137, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-Натуральні продукти» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації речового права відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-Натуральні продукти» (код ЄДРПОУ-34275622) понесені товариством витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через Борзнянський районний суд) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 червня 2021 року.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець