Справа № 291/338/20
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2021 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Митюк О.В.,

секретаря судових засідань Підгорної А.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку поділу майна подружжя,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в яком упросить розділити майно, яке належить їм з відповідачем ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно вони не можуть.

В судовому засідання позивачка підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовільнити .

Відповідач в судовому засіданні визнав, що житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно є спільною їх з позивачкою власністю, та придбаний ними в шлюбі, а тому половину будинку належить позивачці. Відзив на позов суду не надала.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 15.07.1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що складено актовий запис №28 Відділом реєстрації актів громадянського стану Ружинського району , Житомирської області (а.с.8).

Відповідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 22.02.2019 року шлюб між ними розірвано (а.с.9).

Під час шлюбу в період з 2000 року по 2010 рік вони разом, за рахунок спільних коштів, здійснювали будівництво житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок був закінчений будівництвом в 2010 році, дане стверджується сертифікатом відповідності державним будівельним нормам, стандартам та провилам реєстраційний номер ЖТ 000978 виданого 22.06.2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області, та технічним паспортом виготовленим Бердичівським МБТІ 01.13.2010 року (а.с.10-12, 14).

17 серпня 2010 року Виконавчим комітетом Ружинської селищної ради ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_1 (а.с.45-46).

20 вересня 2010 року відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на зазначений вище житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.13).

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача, так як, сторони визнають, що даний житловий будинок є їх спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечують щодо визнання за позивачем права приватної власності на нерухоме майно, а саме на ? його частину.

Керуючись ст.ст.258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.60,69-71 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку поділу майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 66,7 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 66,7 кв.м що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 840,80 грн. (Вісмсот сорок гривень 80 копійок).

Повний текст рішення виготовлено 04.02.2021 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. В. Митюк.