ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/3447/20 Головуючий у 1-й інстанції: Пушкарьова С.П.
Провадження № 22-ц/807/1390/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі підписаної ОСОБА_1 заяви б/н від 11 травня 2011 року йому банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який у подальшому збільшений до 25 000,00 грн. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, внаслідок чого у нього перед банком станом на 21.09.2020р. виникла заборгованість, яка складається з наступного: 45 603,06 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 45 603,06 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 - заборгованість за простроченими відсотками; 15 935,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 14 943,01 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахованої комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у сумі 2102,00 грн.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11 травня 2011 року в сумі 45 603,06 грн.

В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Р.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та наданим доказам, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками згідно ст. 625 та пені і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до пп. 1, 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України належать справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справи незначної складності.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції, погодженій НБУ 06.09.2019 року, є державним банком та правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк».

Судом встановлено, що 11 травня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 в анкеті-заяві погодився на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, які разом з Тарифами складають договір банківського обслуговування та які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Між тим, у наданій суду анкеті-заяві від 11 травня 2011 року, підписаній ОСОБА_1 , інформація про процентну ставку за користування кредитом і неустойку за несвоєчасне виконання зобов`язання відсутня.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просить, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), в тому числі стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Позивач зазначив, що у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 21.09.2020р., яка складається з наступного: 45 603,06 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 45 603,06 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 - заборгованість за простроченими відсотками; 15 935,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 14 943,01 грн. нарахована пеня;

Обґрунтовуючи права вимоги в цій частині, в тому числі, їх розмір і порядок нараху-

вання, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 11 травня 2011 року, позивач посилається на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», в редакції, що діяла на момент підписання заяви, та «Тарифи банку», як невід`ємні частини спірного договору.

До кредитного договору банком додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", яка підписана сторонами, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Оцінивши вказані документи, суд дійшов наступного.

Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 11 травня 2011 року (а.с. 16). У цій Анкеті-заяві не зазначено про обраний відповідачем тип кредитної картки, а також не вказано суму кредитного ліміту, не визначено процентної ставки по кредиту, комісії, а також розмір пені і штрафу.

Так, у вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

При цьому, суд зазначив, що Анкета-заява не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, інших умов кредитного договору, а Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку суд не визнав складовими кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем.

Зважаючи на вказані обставини та посилаючись на правовий висновок, висловлений у постанові ВП ВС від 03.07.2019р.(провадження № 14-131цс19), суд задовольнив лише вимоги позивача щодо стягнення фактично отриманих та не повернутих коштів в розмірі 45 603,06 грн.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків за кредитом згідно статті 625 ЦК та пені, в той час як банк має право на застосування відповідальності до позичальника, який прострочив виконання кредитного зобов`язання, та такі умови були передбачені Довідкою про умови кредитування, яку банк надав до апеляційної скарги та просить її дослідити з метою повного та всебічного розгляду справи.

Перевіривши вказані доводи, колегія дійшла наступного.

Колегія суддів, насамперед, погоджується із оцінкою, наданою судом першої інстанції долученим до позовної заяви документам у вигляді Умов і правилами надання банківських послуг та Тарифів, вказуючи, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягом з Тарифів та витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомлений ОСОБА_2 та погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що зверталась увага судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати беззаперечною складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак, суд правильно визнав, що доведеною в такому випадку є лише сума кредиту, яка фактично використана відповідачем, але не повернута банку, тому стягнув її з відповідача на користь банку. Отже, сума заборгованості по пені в такому разі стягнута бути не може, оскільки ставка пені і порядок її нарахування не узгоджені між сторонами у справі.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що кредитні відносини з відповідачем підтверджуються, зокрема, також Довідкою про умови кредитування, у якій визначено і процентну ставку за користування кредитними коштами і два види пені.

Але колегія з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 2 вказаної норми, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до ч.ч. 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Також передбачено частиною 9 зазначеної статті, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З урахуванням вказаних вимог статті 83 ЦПК України та відповідно до положень статті 367 ЦПК України, у апеляційного суду не мається підстав для прийняття Довідки про умови кредитування, яку банком додано до апеляційної скарги, на стадії апеляційного провадження за таких підстав: цей документи позивачем не було долучено до позовної заяви, хоча є очевидним, що він існував у кредитній справі; позивач не навів поважних причин неможливості його подання суду І інстанції; позивач не надав доказів про направлення його копії відповідачу до ухвалення оскаржуваного рішення. Крім того, апеляційний суд не вбачає винятковості цього випадку, т.я. банк не довів факту неможливості надання цього письмового доказу суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та навіть не посилався на будь-які поважні причини.

Суду під час розгляду справи не було повідомлено банком про наявність довідки про умови кредитування з використанням карти юніора, яку додано до апеляційної скарги, а також не зазначено про неможливість її надання, та суд не міг її витребувати та дослідити на свій розсуд, що прямо заборонено цивільно-процесуальним законом щодо збирання судом доказів без клопотання учасників справи. А відтак, колегія вважає, що банк скористався своїми процесуальними правами на свій розсуд, надавши відповідні докази на підтвердження позовних вимог, та не сповістив апеляційному суду тих фактів, що судом І інстанції чинились йому перешкоди у збиранні доказової бази, або неправомірно відмовлено у прийнятті цього документу без поважних на то причин.

Зважаючи на все вищенаведене, підстав для прийняття та дослідження нового доказу, долученого до апеляційної скарги, який не було без поважних причин надано суду І інстанції, на стадії апеляційного провадження колегія не вбачає.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України обов`язок доказування позовних вимог і подання у

зв`язку з цим відповідних доказів покладається на позивача, у зв`язку з чим ним мають бути дотримані приписи статті 83 ЦПК України, які не були виконані позивачем. А тому останній не довів, що, крім анкети-заяви клієнта від 11.05.2011р., маються інші підписані з відповідачем документи, у яких були узгоджені умови кредитного договору, зокрема, щодо пені. Тому підстав для її стягнення у нарахованому банком розмірі 14 943,01 грн. колегія не знаходить.

В скарзі банку також зазначається, що, попри застосування судом правового висновку, висловленого у постанові ВП ВС від 03.07.2019р., ним не звернуто уваги, що у цій же постанові касаційний суд вважає, що позичальник, який не своєчасно повернув суму позики, зобов`язаний сплатити кредитору грошову суму з урахуванням приписів статті 625 ЦК України, але суд відмовив у цих вимогах банку, взагалі не вмотивувавши підстави такої відмови.

З цього приводу Велика Палата ВС 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України.

Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомір-

но, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, після спливу строку виконання зобов`язання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом.

Колегією встановлено, що банк, пред`являючи вимоги про погашення існуючої заборгованості по кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 15 935 грн.

Такі відсотки банк визначав як обумовлені Умовами та правилами надання банківських послуг та визначив їх розмір у ставці 84 % - для картки «Універсальна. Голд».

Між тим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не визнано складовою договору, укладеного між сторонами на підставі анкети-заяви від 11.05.2011р., то і обумовлену ними ставку відсотків відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 84 % не можна застосовувати як неузгоджену.

Що стосується можливості нарахування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, за ставкою, передбаченою цією нормою у розмірі 3 %, то в даному випадку вона не може бути застосована, оскільки судом визначено, та колегія погоджується з цим, що строк повернення кредиту у анкеті-заяві не визначався, а тіло кредиту було стягнуто на підставі ч. 2 статті 530 ЦК України на вимогу кредитора. Тому право на застосування статті 625 ЦК України за ставкою 3 % у позивача ще не настало, оскільки його вимоги задоволені рішенням суду, у випадку невиконання якого і виникне відповідне право у банку як у стягувача.

Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу банку необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 14 червня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кримська О.М.

Подліянова Г.С.

Дата документу 14.06.2021 Справа № 311/3447/20