ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1900/20 Номер провадження 22-ц/814/1111/21Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т. М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

секретар: Зеленська О.І.

за участю представника позивача адвоката Билим І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Билим Інни Олександрівни

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», за участю третіх осіб: Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 30 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис №16054 про стягнення з неї, ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 290 68,76 грн.

На підставі вказаного виконавчого напису, 18 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. було відкрито виконавче провадження №62377329.

Постановою приватного виконавця від 25 вересня 2020 року було звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 .

Зазначала, що суму боргу не визнає, про стягнення з неї заборгованості дізналася після того, як з її пенсії почали відраховувати кошти. Вважає такі дії незаконними та просила визнати виконавчий напис №16054 від 30 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 29 068 грн. 76 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 адвокат БилимІ.О. оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване судове рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким визнати виконавчий напис №16054 від 30 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 29 068 грн. 76 коп. таким, що не підлягає виконанню.

При цьому посилалась на те, що відповідачем не було надано оригіналу договору чи його дублікату, через той факт, що вони у нього відсутні та взагалі ніколи не були укладені, отже подані для вчинення виконавчого напису документи не відповідають вимогам до документів, які повинні надаватися нотаріусу для вчинення зазначеної нотаріальної дії.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до постанови приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. від 18 липня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62377329 з виконання виконавчого напису №16054, виданого 30 квітня 2020 року про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборго-ваності у розмірі 29068 грн. 76 коп. /а.с. 10-11/.

Постановою приватного виконавця від 25 вересня 2020 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Карлівському об`єднаному управлінні ПФУ /а.с. 12-14/.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивачкою не надано жодних доказів на спростування суми боргу за виконавчим написом чи інших доказів, які б свідчили про порушення її прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сума заборгованості на час вчинення нотаріусом виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надано доказів повного чи часткового погашення заборгованості, як не надано і доказів пропущення строків для вчинення вказаної нотаріальної дії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

За нормами ст. 87, ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на доку-ментах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборго-ваності провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспір-ному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Згідно пункту 2 зазначеного Переліку, який регулює даний різновид правовідносин, для одержання виконавчого напису для стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Подання будь-яких інших документів для вчинення написів даної категорії не передбачено.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

При цьому наданими відповідачем до суду в порядку ст. 81 ЦПК України доказами підтверджено, що всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, були передані стягувачем нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису /а. с. 40-67/.

В свою чергу стороною позивача жодним чином не доведено наявності іншого розміру заборгованості перед кредитором, як і її відсутності на час вчинення оспорюваного нею виконавчого напису.

Твердження представника позивача щодо ненадання нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригіналу кредитного договору, який взагалі ніколи не було укладено, не заслуговує на увагу, з огляду на те, що судом першої інстанції правомірно встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що позивач, підписавши Анкету-заяву, Оферту та отримавши від банку Акцепт, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України уклала з банком Кредитний договір, оригінал якого стягувачем подано для одержання виконавчого напису.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір сторонами укладений 16 грудня 2016 року, на виконання договору позичальник отримала кредитну картку з кредитним лімітом строком дії 3 роки - до16 грудня 2019 року, в той час, як виконавчий напис нотаріуса вчинений 30 квітня 2020 року, тобто в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» /а. с. 40-43, 67/.

За правилами ч.1 ч. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу, стороною позивача не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позовних вимог. Також зміст апеляційної скарги не містить жодних посилань на конкретні фактичні обставини та доводи, які б стосувалися фактичних обставин даної справи чи правовідносин.

Окрім того, ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містить посилання на відсутність у заявника заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків такої заборгованості.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у нотаріальній справі необхідних документів, є лише припущеннями, та ніякими належними та допустимими доказами не підтверджені.

Отже, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором відсутня, або на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису та відсутність правових підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідає критерію обґрунтованості судового рішення та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Билим Інни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

Пилипчук Л.І.