СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________________
Справа № 760/3636/20
№2/760/1320/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

18 лютого 2021 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - ОСОБА_1

представника Відповідача - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання з відшкодування шкоди.

ІІ. Описова частина

У лютому 2020 року Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування інфляційних втрат, 3% річних та стягнення понесених судових витрат.

Обгрунтовуючи свій позов Позивачка, що 27 жовтня 2014 року в м. Києві на перехресті бульвару Чоколівський та вулиці Уманська, ОСОБА_4 рухаючись автомобілем марки «Фольксваген», д/н НОМЕР_1 , при поданні сигналу світлофором, що забороняє рух, не зупинився перед розміткою 1.12, виїхав на перехрестя та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що призвело де пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху.

03 лютого 2016 року Солом`янський районний суд міста Києва ухвалив рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 . Рішенням суду стягнуто з ОСОБА_4 на користь Позивача 152 184 гривень 66 копійок майнової шкоди, 1500 гривень на відшкодування моральної шкоди, 960 гривень витрат на магнітно-резонансну томографію, 1500 гривень витрат на проведення звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіля та 1790 гривень 05 копійок судового збору.

Апеляційний суд міста Києва 12 квітня 2016 року ухвалив рішення, яким рішення Солом`янського районного суду м. Києві від 3 лютого 2016 року в частині відшкодування моральної шкоди змінив, збільшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 з 1500 гривень до 5000 гривень. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

10 травня 2016 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №51039877 на підставі виконавчого листа № 760/5062/15-ц від 05.05.2016 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 161 434,71 гривень.

Лише 21 червня 2018 року, як зазначає Позивачка, постановою Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавче провадження № 51039877 було закрите у зв`язку з фактичним виконанням Боржником рішення суду.

Позивачка зазначає, що оскільки ОСОБА_4 протягом тривалого часу не виконував рішення суду, вона має право на стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних згідно з положеннями ст. 625 ЦК України.

За розрахунком Позивачки, наведеному в уточненій позовній заяві, поданій на виконання ухвали суду від 14.02.2020 про залишення позову без розгляду, розмір інфляційних втрат за період з 01 березня 2016 року по 01 липня 2018 року становить 51119,38 грн, а 3% річних за вказаний період становлять 11160,38 гривень.

Загальна сума, яку Позивачка просить стягнути з Відповідача, становить 62279,76 гривень.

26 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив Відповідача. У відзиві він зазначив, що повна сплати заборгованості була здійснена ним 15 травня 2018 року. Крім того, Відповідач заявив про застосування судом наслідків пропуску Позивачем строків позовної давності за вимогами, які заявлені за період до 06.02.2017 включно. Крім того, Відповідач зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.02.2016 було зобов`язано Позивачку передати йому залишки автомобіля Toyota Yaris, 2006 року випуску. Натомість, Позивачка до цього часу не виконала рішення в цій частині, позиваючись при цьому до нього про стягнення штрафних санкцій навіть після фактичного погашення ним боргу.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 152184 гривень 66 копійок майнової шкоди, 1500 гривень на відшкодування моральної шкоди, 960 гривень витрат на магнітно-резонансну томографію, 1500 гривень витрат на проведення звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіля та 1790 гривень 05 копійок судового збору.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року збільшено розмір моральної шкоди, яка підлягала стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , з 1500 гривень до 5000 гривень. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження №51039877, відкритого на підставі виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 05.05.2016 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 161434,71 гривень, прийнята 21 червня 2018 року.

Відповідачем надана фотокопія квитанції № від 15.05.2018 про те, що саме в цей день ним було фактично погашено заборгованість. Проте, як вбачається з призначення платежу на суму 178126,90 гривень, він був здійснений за «Закриття виконавчого провадження №52757808», тобто за іншим номером, ніж те яке досліджується в межах даної справи. Відтак, суд не може взяти до уваги вказану квитанцію і вимушений виходити з дати 21 червня 2018 року, як дати погашення зобов`язання.

Таким чином, згідно з наведеною вище правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України Позивачка має право на стягнення з ОСОБА_4 штрафних санкцій за прострочення виконання своїх зобов`язань у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем була подана заява про застосування наслідків пропуску ОСОБА_3 строку позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій за період до 10.02.2017, тобто нарахованих поза межами 3-річного строку перед зверненням до суду.

Встановлено, що позовна заява подана ОСОБА_3 поштою 06 лютого 2020 року. Відтак позиція Відповідача про пропуск Позивачкою строку позовної давності за частиною вимог є вірною, і у стягненні штрафних санкцій, нарахованих за період до 06.02.2017, слід відмовити.

Визначаючи розмір штрафних санкцій у вигляді 3% річних за період з 06.02.2017 по 28.06.2018, суд керується наступним розрахунком:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
06.02.201721.06. 435.0036 441.69
Всього: 501 6 441.69

Таким чином, з ОСОБА_4 підлягає стягненню сума штрафних санкцій у вигляді 3% річних в сумі 6441,69 гривень.

Розрахунок інфляційних збитків суд здійснює наступним чином:

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Лютий 2017 - Червень 2018101 101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100116.18156 435.00181 746.1825 311.18
Всього: 25 311.18

Так, інфляційні збитки за вказані періоди складають 25 311,18 гривень.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь ОСОБА_3 , становить 31752,87 гривень.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_4 підлягає судовий збір в розмірі 317,53 гривень.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 22, 625, 1188 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 штрафні санкції за прострочення відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 31752,87 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят дві грн 87 коп.) гривень, з яких:

- 6441,69 гривень 3% річних;

- 25311,18 гривень інфляційних втрат.

В іншій частині позову відмовити.

1.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 317,53 гривень.

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

1.Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя: