ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4945/21
провадження № 2/753/5303/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Заставенко М.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтований наступними обставинами. 12.07.2019 позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 65 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути у строк до 22.10.2020 про що написав розписку. Станом на день звернення до суду відповідач не виконав своє зобов`язання, тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу 65 000 грн, а також пеню, про розмір якої сторони домовились в договорі позики у формі розписки, що на день звернення до суду становить 12 350 грн, три проценти річних у розмірі 736,24 грн та інфляційні нарахування у розмірі 2 301,29, а в сумі 80 387,53 грн. Також позивачем просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

12.07.2019 ОСОБА_2 отримав у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 65 000 грн та зобов`язався їх повернути до 22.10.2020, що підтверджується розпискою. /а.с.8-9/

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка відповідача, яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові № 61-33891св18.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу, який за домовленістю сторін був замінений позиковим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення позивачем до суду, відповідач у зазначений строк не виконав свої зобов`язання, доказів зворотного суду не надано.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, під час дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи, знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 12.07.2019 щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості 65 000 грн є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розпискою від 12.07.2019 сторони погодили, що в разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання відповідач зобов`язується сплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожен тиждень прострочення виплати. Отже, сторони визначити розмір пені за порушення грошового зобов`язання.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню починаючи з дня прострочення виконання грошового зобов`язання по день подачі позову до суду.

Для розрахунку одного проценту пені за кожен тиждень прострочення зобов`язання відповідачем, судом встановлено, що загальний період прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання є період з 23.10.2020 по 09.03.2021. Таким чином, розмір пені, який належить стягнути з відповідача становить 12 350 грн.

Позивач просить з тягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що позивачем було надіслано відповідачу письмову претензію з вимогою виконання зобов`язання /а.с.21-24/ та встановленого факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, за період з 23.10.2020 по 09.03.2021 з відповідача підлягають стягненню 2 301,29 інфляційної складової боргу та 3% річних у розмірі 736,24 грн.

Таким чином, суд визначає позовні вимоги позивача про стягнення пені, про розмір якої сторони домовились в договорі позики у формі розписки, що на день звернення до суду становить 12 350 грн, три проценти річних у розмірі 736,24 грн та інфляційні нарахування у розмірі 2 301,29 обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума 80 387,53 грн.

Разом з тим, правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК, який виклав Верховний суд України 26.04.2017, розглядаючи справу № 3-1522гс16, визначає, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Зважаючи на результат розгляду справи, керуючись ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 79, 80, 81, 89, 141, 259,263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 65 000 грн, пеню у розмірі 12 350 грн, три проценти річних у розмірі 736,24 грн, інфляційні нарахування у розмірі 2 301,29 грн та сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн, а всього 81295,53 грн.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О.Заставенко