ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2920/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач) про позбавлення право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира).

Позов обґрунтований такими обставинами. ОСОБА_1 є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2002. Разом з позивачем у спірній квартирі проживали та мали зареєстроване місце проживання її син ОСОБА_3 та його дружина - відповідач ОСОБА_2 . Шлюб сина позивача з відповідачем розірвано 13.04.2016, внаслідок чого відповідач перестала були членом сім`ї позивача та змінила своє місце проживання. Незважаючи на припинення родинних відносин, відповідач досі не змінила місце реєстрації свого проживання та продовжує бути зареєстрованою у спірній квартирі, чим порушує майнові права позивача.

Ухвалою від 02.07.2020 позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 20.07.2020 суд відкрив провадження у справі та призначивсправу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності сторони позивача.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Окрім того відповідач викликалась в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Отже з огляду на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2002, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2532, ОСОБА_1 набула у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на спірну квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 01.08.2002.

Відповідно до пояснень, викладених у позовній заяві, у спірній квартирі зареєстроване місце проживання сина позивача ОСОБА_3 та його колишньої дружини - відповідача ОСОБА_2

13.04.2016 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис про розірвання шлюбу № 138.

Згідно з даними Акту про підтвердження факту непроживання від 21.05.2020, складеного за участі сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підписи яких засвідчені начальником ЖЕД № 2, ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з квітня 2016 р.

За нормою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України).

За обставинами справи установлено, що відповідач ОСОБА_2 користувалась спірною квартирою та була у ній зареєстрована за згодою власника ОСОБА_1 як дружина її сина, але у зв`язку з розірванням шлюбу між ними шлюбу позивач заперечує проти збереження за відповідачем права користування житлом.

Відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право.

За приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та ураховуючи, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача в обраний нею спосіб - шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на результат розгляду справи та ураховуючи, що позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ) права користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ) в дохід держави судовий збір в сумі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя:

Повне рішення складене 31.03.2021.