Справа № 758/3298/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ковбасюк О.О.

за участю секретаря судового засідання Світличної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 201 від 24 квітня 2019 року, що був укладений нею з АТ «ПУМБ».

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що кредитний договір вона уклала шляхом підписання заяви № 201 від 24 квітня 2019 року про прийняття публічної пропозиції АТ «ПУМБ» та приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщений на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua. Вважає, що вказаний договір суперечить вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладення договору, ні в момент його підписання відповідач не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також, вважає, що в порушення ч. 4 ст. 11 зазначеного Закону, відповідач неправомірно встановив у договорі плату за обслуговування кредитної заборгованості та включив несправедливі умови про зміну витрат. Вважає, що всупереч положенням ст. 18 Закону відповідач включив до кредитного договору несправедливі умови, які порушують її права як споживача. Зазначає, що відповідач скористався її необізнаністю, неможливістю об`єктивно оцінити та осмислити умови договору, які вона підписала не читаючи, сподіваюсь на добросовісність працівників відповідача. З огляду на викладене, на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України та з урахуванням позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс1, позивач просить суд визнати недійсним зазначений кредитний договір.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 березня 2020 року справу було передано у провадження судді Корнілової Ж.О., згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу від 21 вересня 2020 року - у провадження судді Васильченка О.В., а згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу від 18 січня 2021 року - у провадження судді Ковбасюк О.О.

Ухвалою від 25 січня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження на 03 березня 2021 року.

У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 03 березня 2021 року розгляд справи відкладено на 12 травня 2021 року.

В судове засідання позивач не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, у позові виклала клопотання про розгляд справи без її участі.

В судове засідання з`явився представник відповідача, який позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях, які просив долучити до матеріалів справи.

Зокрема, представник позивача зазначив, що у підписаній позивачем заяві № 201 від 24 квітня 2019 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ» містяться чітко визначені умови кредитування, а саме: сума кредиту 12300,00 грн. на загальні споживчі цілі (п.2), строк 24 місяці (п.3), процентна ставка у розмірі 0,01% річних (п.5), комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99 % (п.4). Крім того, шляхом підписання 24 квітня 2019 року паспорту споживачого кредиту позивач підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

Також, представник позивача вважає безпідставними посилання позивача на норми статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки з 10 червня набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», який є спеціальним в питаннях споживчого кредитування, а Закон «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, вважає, що позивач необґрунтовано посилається на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки на момент укладення спірного договору, стаття 11 була викладена в новій редакції згідно із Законом № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, яка не містить такої частини. Крім того, не відповідає дійсності твердження позивача про незаконність встановлення банком плати за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки таке право банку передбачено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Вважає недоречним посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-174цс16, зокрема, в частині незаконності стягнення банком супутніх платежів (комісій за обслуговування кредитної заборгованості), оскільки зазначений правовий висновок не враховує норми Закону України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 10 червня 2017 року та підлягає застосуванню до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір шляхом підписання Заяви № 201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», згідно з якою позивачу надано кредит у сумі 12300,00 грн. на загальні споживчі цілі (п.2), строком на 24 місяці (п.3), процентною ставкою у розмірі 0,01% річних (п.5) та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99 % (п.4).

У Заяві на приєднання до Договору вказано, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом - ДКБО), розміщений на сайті ПАТ «ПУМБ» pumb.uа, в повному обсязі з урахуванням умов наданих усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх), погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги в тому, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладенням договору страхування, підписання заяви підтримує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.

Крім того, 24 квітня 2019 року сторонами підписано паспорт споживачого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому продубльовано умови заяви про приєднання, а також зазначено додаткові умові, зокрема: загальні витрати за кредитом - 11779,60 грн., орієнтована загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 24079,60 грн., реальні річна процентна ставка - 106,7041% річних (п. 4 паспорту); схема повернення кредиту - ануїтетна (рівними платежами), дата платежу - 24 часла кожного календарного місяця, платіжні періоди - з 24 квітня 2019 року по 24 квітня 2021 року, сума платежу за розрахунковий період - 1003,32 грн. щомісяця та 1003,24 грн. останній платіж, усього за 24 місяці - 24079,60 грн., комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 490,77 грн. щомісяця, усього за 24 місяці - 11778,48 грн., реальна процентна ставка - 106,7041% (п. 5 паспорту); штраф - 10% від простроченої суми, процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 0,01% річних на суму простроченої заборгованості (п. 6 паспорту). Крім того, у пункті 7 паспорту споживчого кредиту зазначено, що споживач має право відмовитися від договору про споживчий протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України "Про споживче кредитування». Споживач має право достроково повернути споживчий кредит без будь-якої додаткової плати. Підписанням паспорту споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту; отримання пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, в тому числі у разі невиконання зобов`язань за договором.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зауважує, що вони підпадають під регулювання Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України.

Відповідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд зауважує, що 10 червня 2017 року, набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері та регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

З набуттям чинності вказаним Законом, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Крім того, із зазначеної дати (10 червня 2017 року) виключено частину 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», отже, посилання позивача на вказану норму є необґрунтованим, оскільки вона втратила чинність на момент укладення спірного договору.

Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено порядок і зміст інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема, передбачено, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (ч. 1). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (ч. 2.).

Судом встановлено, що відповідач надав позивачі всю необхідну інформацію стосовно умов кредитування, яка передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», що підтверджується особистим підписом позивача заяві № 201 від 24 квітня 2019 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ» та паспорті споживачого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) від 24 квітня 2019 року, яким вона засвідчила факт ознайомлення з умовами кредитування та надала згоду на укладення договору на зазначених умовах.

Отже, твердження позивача про те, що відповідач не ознайомив її з умовами кредитування не відповідають дійсності, а відтак, відсутні підстави для твердження про введення позивача в оману чи допущення інших зловживань з боку відповідача.

Окрім того, відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам надано право самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно - правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі на додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Отже, на момент укладення спірного договору чинним законодавством України було передбачено право банку отримувати плату за обслуговування кредиту, а тому твердження позивача про неправомірність встановлення відповідачем такої плати є необгрунтованим.

Суд вважає недоречним посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-174цс16, зокрема в частині незаконності стягнення банком супутніх платежів (комісій за обслуговування кредитної заборгованості), оскільки зазначений правовий висновок був зроблений стосовно правовідносин, які існували до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», а отже не враховував положень вказаного Закону, який набув чинності 10 червня 2017 року та підлягає застосуванню до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем.

З`ясовуючи питання наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним, суд зауважує, що ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що правовою підставою визнання договору недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203ЦК України.

Зазначеними положеннями статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Аналізуючи спірний договір, суд зауважує, що зміст кредитного договору не суперечить положенням чинного законодавства України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Договір вчинено у простій письмовій формі, як передбачено статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування», отже, відсутні підстави для визнання договору недійсним через недотримання форми.

Підписавши заяву про приєднання до договору споживчого кредитування та паспорт споживчого кредитування, позивач засвідчила свою згоду на укладення договору на визначених умовах. Доказів, які б підтверджували, що позивач уклала договір під впливом примусу, обману, помилки, збігу тяжких обставин, чи через нерозуміння значення своїх дій, суду не надано.

Отже, суд доходить висновку, що укладення кредитного договору було вільним волевияленням позивача.

Також, судом встановлено, що договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки відповідач надав, а позивач отримала кредитні кошти, що визнається обома сторонами.

Позивач не скористалась своїм правом відмовитися від договору про споживчий кредит, у тому числі й після отримання грошових коштів, як передбачено ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 7 паспорту споживчого кредитування. Суду не надано доказів, що позивач зверталась до відповідача з проханням про роз`яснення положень договору чи про припинення порушень договору, отже, суд критично ставиться до зазначених доводів позивача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми права, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись ст.ст. 4,12, 81, 141, 229, 263-265, 268, 289, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 );

відповідач - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (місцезнаходження: 04070, Київ, вул. Андріївська, 4; ).

Суддя О. О. Ковбасюк