Дата документу 28.04.2021 Справа № 334/7487/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/7487/20Головуючий у 1-й інстанції Коломаренко К.А.
Пр. № 22-ц/807/954/21Повний текст ухвали складено 23.12.2020 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ «Кредитні ініціативи»), треті особи Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду вищезазначеною заявою про забезпечення позову (а.с. 2-3), в якій просив суд зупинити стягнення у виконавчому провадженні №63486869, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим Кирилом Костянтиновичем, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. №3891 від 22.09.2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором у сумі 786128,29 грн. до завершення розгляду справи судом та набрання рішенням суду законної сили.

Заяву мотивовано тим, що 22.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Хохловим К.К. вчинено виконавчий напис за № 3891 про стягнення з заявника на користь невідомої йому юридичної особи «Кредитні Ініціативи» 786128,29 грн. 09.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. на підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 63486869. ОСОБА_1 вважав, що виконавчий напис вчинений з численними порушеннями законодавства, зокрема ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а також в порушення вимог п. п. 2.3, 3.1, 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому є таким, що не підлягає виконанню. З цього приводу ОСОБА_1 мав намір пред`явити відповідний позов, але вважав, що станом на день подання заяви про забезпечення позову існує реальна загроза істотного порушення його прав у тому разі, якщо розпочнеться примусове виконання рішення, оскільки єдиним його заробітком є заробітна плата, яку заявник отримує в AT «Запорізький завод феросплавів», на його утриманні знаходитися неповнолітня дитина, а проведення стягнення із заробітної плати не тільки неминуче призведе до різкого і невиправданого зменшення доходу родини заявника, але і створить в подальшому труднощі у поверненні цих коштів.

Вбачається, що спір виник щодо виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича №3891 від 22.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором у сумі 786128,29 грн.

Заявник посилався на те, що питання щодо законності вчинення виконавчого напису №3891, виданого 22.09.2020, є спірним і буде вирішуватися судом, так як позивач мав намір оскаржити виконавчий напис.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Коломаренко К.А. (а.с. 9).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року (а.с. 10-12) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у цій справі задоволено.

Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №63486869, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К., на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. №3891 від 22.09.2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором у сумі 786128,29 грн.

Всі учасники цієї справи із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодились, останню в апеляційному порядку не оскаржували, окрім ТОВ «Кредитні ініціативи».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ТОВ «Кредитні ініціативи» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 17-18) просило ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати повністю та прийняти нову ухвалу, якою у застосуванні заходів забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 29).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 41), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 42), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів).

Заявник ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 14 квітня 2021 року, не відбувся та був відкладений, оскільки суддя-член колегії Подліянова Г.С. у цей день перебувала на лікарняному, який не давав права на її заміну в автоматизованому порядку іншим суддею (довідка а.с. 61).

У судове засідання 28 квітня 2021 року повідомлені апеляційним судом належним чином, з дотриманням ЦПК України, про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 62-69) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім заявника ОСОБА_1 , про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю заявника ОСОБА_1 .

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що він заперечує проти задоволення апеляційної скарги; він, як позивач, у передбачений ЦПК України строк вже подав відповідний позов до суду першої інстанції, у забезпечення якого постановлялась оскаржувана ухвала, і 30.03.2021 року суд першої інстанції вже задовольнив його, однак, рішення суду першої інстанції на сьогодні ще не набрало законної сили, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у цій справі, керувався ст.ст. 149-154, 157 ЦПК України та виходив із обґрунтованості останньої.

Оскільки, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п. 6 ч. 1).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.10.2019 у справі № 752/20385/18 (провадження № 61-5600св19) викладено правову позицію відповідно до якої розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Отже, оскільки такий спосіб забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса прямо передбачений чинним законодавством, є співмірним із позовними вимогами, які заявник планує заявити, а також враховуючи, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, матиме місце виконання виконавчого напису нотаріуса, який може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у судовому порядку, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення у цій справі є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що у випадку задоволення позову для відновлення прав позивача, за захистом яких він звернеться до суду, необхідно буде докласти значних зусиль.

Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 61-11274св18.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Водночас, суд першої інстанції звернув увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі вищенаведеного, проаналізувавши у сукупності матеріали цивільної справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви у цій справі є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Заявник ОСОБА_1 в апеляційному суді зазначав, що він, як позивач, у передбачений ЦПК України строк вже подав відповідний позов до суду першої інстанції, у забезпечення якого постановлялась оскаржувана ухвала, і 30.03.2021 року суд першої інстанції вже задовольнив його, однак, рішення суду першої інстанції ще не набрало законної сили (що підтверджується у тому числі витягом з Єдиного державного реєстру судових рішень, отриманого апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України - а.с. 56-60).

Проте, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах матеріалів справи та доказів, які досліджував суд першої інстанції при вирішенні процесуального питання (станом на 23 грудня 2020 року).

Такий спосіб забезпечення вищезазначеного позову до його подачі ОСОБА_1 , який було заявлено останнім у цій справі та застосовано судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою, прямо передбачений ст. 150 ч. 1 п. 6 ЦПК України (позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку).

При вищевикладених обставинах, судом першої інстанції було правильно встановлено, що існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, який буде поданий позивачем у подальшому, забезпечення майбутнього позову позивача у такий спосіб є необхідним та співмірним із вищезазначеними майбутніми позовними вимогами позивача, не може порушувати і не порушує прав ТОВ «Кредитні ініціативи» та не є втручанням у господарську діяльність товариства.

Належні, допустимі докази протилежного у виділених матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема ТОВ «Кредитні ініціативи» апеляційному суду не надані.

Будь-які описки в ухвалі суду першої інстанції (в частині назви відповідача тощо) не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильної по суті ухвали суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи», а можуть бути виправлені у подальшому за ініціативою суду чи заявою учасників цієї справи в порядку ст. 269 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було сплачено судовий збір (а.с. 38).

Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ТОВ «Кредитні ініціативи» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останнє не має права на компенсацію за рахунок заявника ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї скарги апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року про забезпечення позову до подання позовної заяви у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 30.04.2021.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.