ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/934/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4105/20 Категорія: Білик О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2021 року, ухвалене в складі судді Білик О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повний текст рішення виготовлений 10 березня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 15 жовтня 2019 року вона прийшла відвідати дружину її сина ОСОБА_2 , яка перебувала в хірургічному відділенні КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради після проведення їй операції з видалення апендициту. Її супроводжував онук ОСОБА_3 , 2013 року народження.

Після перенесеного інсульту у позивача була порушена координація рухів, вона пересувалася з допомогою чотириколісного візка, який слугував опорою при ходьбі. Коли вона підійшла до кабінету старшої медсестри, з нього вийшла медсестра хірургічного відділення, яка з криком та лайкою накинулася на позивача. Медична сестра вказувала, що нібито позивач порушує санітарні норми та правила, рухаючись за допомогою візка.

В цей час до них підійшов син позивача ОСОБА_4 , який попросив медсестру не кричати, пояснивши їй, що мати нещодавно перенесла інсульт та хворіє на гіпертонію, однак медсестра на зауваження не реагувала та продовжувала кричати.

Позивач вже готова була залишити візок у фойє, проте від отриманого стресу та різкого підняття тиску вона заціпеніла.

На голосну лайку прибігли ще два лікарі, які також почали здійснювати психологічний тиск на позивача, розповідаючи про шкоду візка в хірургічному відділенні.

Позивач на фоні підвищення тиску втратила дар мови, у неї трусилися руки та вона почала втрачати рівновагу. Син за допомогою візка відвів її до фойє, а потім, взявши крісло-каталку відвіз в приймальне відділення, в якому медсестри близько пів години збивали тиск, верхня межа якого сягнула позначки 240.

Син позивача після конфлікту викликав працівників поліції, щоб зафіксувати подію.

Тиждень позивач намагалася лікуватися дома, сподіваючись, що тиск стабілізується. Однак цього не сталося, тому вона поступила на лікування в неврологічне відділення КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради, де перебувала на стаціонарному лікування протягом 3 тижнів. За час лікування на придбання медикаментів позивач витратила 4172 гривни 60 копійок.

Позивач, посилаючись на норми чинного законодавства України, вказувала що в результаті неетичних дій шляхом криків та принижень з боку персоналу хірургічного відділення КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради, вона була змушена пройти курс лікування в неврологічному відділенні, оскільки зазнала сильного нервового потрясіння та приниження її гідності. На підставі викладеного просила суд стягнути з КНП «Уманська міська лікарня» на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 4172 гривень 60 копійок та моральну шкоду, розмір якої розрахований з прожиткового мінімуму громадян для осіб, які втратили працездатність, який був встановлений станом на дату завдання такої шкоди, в розмірі 39100 гривень (1564х25).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи дане рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що посилання суду на відсутність в матеріалах справи доказів про вчинення майнової шкоди працівниками відповідача не відповідає дійсності, адже разом з позовною заявою позивачем було надано копію епікризу, довідку та фіскальні чеки, які свідчать про те, що вона зазнала втрат на відновлення здоров`я. Зазначає, що єдиним нормативним документом, яким врегульовано порядок допуску відвідувачів до пацієнтів є наказ Міністерства охорони здоров`я України від 15 червня 2016 року № 592. Цим наказом затверджений порядок допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікування у відділенні інтенсивної терапії. Порядком допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні ніяким чином не обмежено відвідування хворими родичами, які пересуваються за допомогою допоміжних засобів, а тому медичні працівники безпідставно накинулися на позивача з лайкою, що призвело до різкого погіршення стану її здоров`я та чим було завдано шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що згідно з рішенням Уманської міської ради від 29 березня 2021 року № 31-11/8 назву лікарні було змінено на Комунальне некомерційне підприємство «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради. Вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що Правила перебування та відвідування хворих у відділеннях хірургічного профілю КНП «Уманська міська лікарня» були розроблені та затверджені на підставі норм чинного законодавства, зокрема ст. 10 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», якою передбачено дотримання санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-якої діяльності.

Посилання позивача на Порядок допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії не може застосовуватись до даних обставин справи, оскільки в них мова йде про відділення інтенсивної терапії-реанімації, в той час як описані в позові обставини відбулись у хірургічному відділенні. Крім того, пунктом 7 даного порядку встановлено, що відвідувачі зобов`язані дотримуватись вимог санітарно протиепідемічного режиму, визначеного адміністрацією закладу охорони здоров`я, з урахуванням санітарно-епідемічної ситуації. Правила перебування та відвідування хворих у відділеннях хірургічного профілю КНП «Уманська міська лікарня» знаходяться у доступному та відкритому для огляду місці в хірургічному відділенні лікарні. Отже, позивач, порушуючи санітарні норми, встановлені Правилами перебування та відвідування хворих у відділеннях хірургічного профілю КНП «Уманська міська лікарня» та діючим законодавством порушила права інших пацієнтів хірургічного відділення в частині інфекційної безпеки.

Відповіддю Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації від 18 листопада 2019 року та висновками проведеної комісійної перевірки підтверджено правомірність дій медперсоналу в частині недопущення порушення ОСОБА_1 санітарних норм, і, як наслідок, прав інших пацієнтів, і дані докази не були спростовані позивачем.

Крім того, позивачем не доведено неправомірність дій медперсоналу, наявність вини у їх діях, а також причинно-наслідковий зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Звертаючись до суду позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що внаслідок конфлікту, який виник 15 жовтня 2019 року між нею та працівниками хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Уманська міська лікарня» у позивача загострилася гіпертонічна хвороба і вона вимушена була три неділі лікуватися на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Уманська міська лікарня».

КНП «Уманська міська лікарня» позивачу видано довідку № 1892 про те, що вона зверталася по допомогу до приймального відділення КНП «Уманська міська лікарня» 15 жовтня 2019 року з приводу: «Гіпертонічний криз АТ 240/120 мм/рт» ( а.с. 7).

Позивачем до суду надано виписаний лікарем неврологом КНП «Уманська міська лікарня» епікриз № 849, в якому вказано, що позивач ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з 25 жовтня 2019 року по 15 листопада 2019 року.(а.с.6)

18 листопада 2019 року представнику позивача ОСОБА_4 . Управлінням охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації надіслано відповідь на електронне звернення щодо дій медичного персоналу КНП «Уманська міська лікарня». У листі зазначається, що у ході проведеної комісійної перевірки встановлено, що 15 жовтня 2019 року під час відвідин дружини ОСОБА_4 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні в умовах хірургічного відділення установи було зроблено зауваження його матері (позивачу) стосовно недотримання нею санітарно-протиепідемічних правил перебування відвідувачів у хірургічному відділенні закладу. У зв`язку з цим між ними та старшою медичною сестрою виник конфлікт, у який втрутились лікар-хірург та лікар-інтерн Уманської міської лікарні. 28 жовтня головою комісії з представником позивача проведено зустріч, в ході якої повідомлено, що за висновками комісії з приводу питань, порушених у його зверненні, медичні працівники хірургічного відділення КНП «Уманська міська лікарня» діяли відповідно до Правил перебування та відвідування хворих у відділеннях хірургічного профілю КНП «Уманська міська лікарня». Стосовно некоректної поведінки працівників з медичним персоналом проведено роз`яснювальну роботу щодо дотримання правил етики та деонтології при спілкуванні з пацієнтами (а.с.5)

Також, відповідне звернення з приводу конфлікту між позивачем та медичним персоналом хірургічного відділення КНП «Уманська міська лікарня» було зареєстровано працівниками поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області в ЖЄО за № 111636 від 15.10.2019 та після проведеної перевірки відмовлено заявнику у реєстрації відповідної заяви до ЄРДР за відсутності кримінального правопорушення (а.с.4).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою такої цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно із положеннями частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За змістом вказаних норм, будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, повинні бути пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

При цьому з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме позивач повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила у відшкодування матеріальної шкоди стягнути з відповідача 4172 гривень 60 копійок які витрачені нею на лікарські препарати.

На підтвердження вказаних позовних вимог ОСОБА_1 надано фіскальні чеки з аптечних пунктів на придбання медичних препаратів та епікриз.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування матеріальної (майнової) шкоди з огляду на те, що позивачем не доведено встановлений будь-якими доказами причинно - наслідковий зв`язок між лікуванням у неврологічному відділенні лікарні з 25 жовтня 2019 року по 15 листопада 2019 року та діями медперсоналу 15 жовтня 2019 року та що понесені нею витрати на придбання медичних препаратів пов`язані з лікуванням та відновленням здоров`я внаслідок подій, що мали місце в час зазначений позивачем.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які лікарські рецепти або висновки лікарсько-консультативної комісії, які б дозволяли встановити необхідність та кількість призначених позивачу лікарських засобів щодо придбання (оплати) яких надано відповідні квитанції. Також слід зазначити, що позивачем також додані квитанції на придбання продуктів харчування на суму 122 гривні 40 копійок, що включено в суму понесених витрат на лікування.

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити причинного зв`язку між протиправними діями відповідача, пов`язаними із захворюванням позивача та завданою майновою шкодою у вигляді понесених витрат на лікування у заявленому розмірі.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Позивачем не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та наслідками, зазначеними позивачем у позовній заяві. При цьому, сам по собі факт погіршення стану здоров`я за умови недоведеності вищенаведених обставин, не являється достатньою підставою для висновку про наявність в справі підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Враховуючи факт недоведеності позивачем обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивачки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, переоцінки доказів та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 20 травня 2021 року.

Судді