Дата документу 24.05.2021 Справа № 554/6766/20
Провадження № 2/554/717/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Коросташова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про визнання права власності на гараж

УСТАНОВИВ:

24.07.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд визнати за ним право приватної власності на гараж за адресою АДРЕСА_1 , який складається з двох приміщень загальною площею 42,4 м.кв., в т.ч. Г-1 гараж площею 17,5 м.кв., Г1-1 гараж площею 24,9 м.кв., погріба г, оглядової ями г1.

В обґрунтування позовних вимог позивачем ОСОБА_1 зазначено, що на підставі рішення виконкому від 03.12.1991 № 504 ним було отримано ордер № 4719 від 09.04.1997 на зайняття гаражу № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Лада». У 1997 році за взаємною згодою та на підставі платного договору міни він обміняв вказаний гараж на гараж, який перебував у законному користуванні гр. ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Після обміну ОСОБА_1 отримав ордер на гараж за адресою АДРЕСА_1 № 4846 від 22.07.1997 та користувався вказаним гаражем та вважав себе власником. Як відомо позивачу, ОСОБА_2 помер та його спадкоємці жодних претензій до позивача не мали з приводу гаражу за адресою АДРЕСА_1 . З метою оформлення права власності позивач звертався до Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, однак отримав відмову, у зв`язку із чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31.08.2020 відкрито загальне позовне провадження з викликом всіх учасників справи.

02.11.2020 до суду від представника Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній прохав відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що земельна ділянка, на якій побудований спірний гараж є комунальною власністю міста, та, на думку відповідача є самочинним будівництвом, оскільки побудований на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила будівництво.

04.12.2020 до суду від адвоката Євдокименка А.Д., що діє в інтересах позивача, надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого адвокат вказував, що спірний гараж не може вважатися самочинним будівництвом. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач ОСОБА_1 фактично набув право власності на гараж за адресою АДРЕСА_1 на підставі правочину, а саме договору міни, укладеного з гр. ОСОБА_2 , правомірність якого ніким не оскаржувалась, а компетентний орган державного управління, виконком Октябрської районної ради народних депутатів, видав ОСОБА_1 ордер на вказаний гараж 14 листопада 1989 року № 486. Разом із тим, гр. ОСОБА_2 спірний гараж за адресою АДРЕСА_1 , був виділений як вже побудований, а земельна ділянка під нього була виділена на підставі схеми управління архітектури та містобудування, що вбачається з п. 7 рішення виконкому Октябрської районної ради народних депутатів від 14 листопада 1989 року № 486 «О выделении земельных участков для размещения гаражей». Згідно з земельним законодавством, діючим станом на листопад 1989 року, уповноважений орган державного управління діючи в межах своєї компетенції прийняв рішення про визнання за громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права індивідуальної власності на побудовані ними гаражі в межах земельних ділянок, визначених відповідною схемою управління архітектури та містобудування. Цього було достатньо для визначення меж земельної ділянки. Законом України «Про власність» від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом від 07.07.1992 року № 2544-ХІІ в Україні було змінено поняття «індивідуальна власність» на «приватна власність». Те, що позивач до цього часу не переоформив своє право власності на гараж як об`єкт нерухомого майна, а саме не ввів його в експлуатацію, та не зареєстрував у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, як це передбачено ст. 331 ЦК України, не може бути правовою підставою для відмови у визнані за ним права власності на спірний гараж.

Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.01.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Адвокат Євдокименко А.Д., що діє в інтересах позивача, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, прохав позов задовольнити.

Представник відповідача у відзиві прохав розглянути справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові заяви сторін по суті справи, зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, установив наступне.

З рішення виконкому Октябрської районної ради народних депутатів від 14 листопада 1989 року № 486 «О выделении земельных участков для размещения гаражей» (пункт 7) вбачається, що громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було надано дозвіл оформити побудовані гаражі по АДРЕСА_1 відповідно до схеми управління архітектури та містобудування. Виходячи з формулювання п.7 зазначеного рішення виконкому гаражі по АДРЕСА_1 вже були побудовані, а земельна ділянка під них була виділена на підставі схеми управління архітектури та містобудування.

Твердження представника відповідача, що спірний гараж є об`єктом самовільного будівництва відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, безпідставні, оскільки гараж на момент прийняття рішення компетентним на той час органом в межах наданих йому повноважень про надання дозволу на оформлення в індивідуальну власність гр. ОСОБА_2 , вже був побудований.

Законом України «Про власність» від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом від 07.07.1992 року № 2544-ХІІ було змінено поняття «індивідуальна власність» на «приватна власність».

Власником земельної ділянки, на який розташований спірний гараж, є територіальна громада м. Полтави.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 3 ст. 415 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Позивач вказував, що він, у 1997 році на підставі правочину, а саме оплатного договору міни, укладеного з гр. ОСОБА_2 , фактично набув право власності на належний останньому гараж по АДРЕСА_1 , передавши в обмін гр. ОСОБА_2 гараж № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Лада», право на зайняття якого ОСОБА_1 підтверджувалось ордером № 4719 від 09.04.1997, виданим на підставі рішення виконкому Октябрської районної ради народних депутатів від 03.12.1991 № 504 (копія ордеру наявна в матеріалах справи).

Вказаний договір не оспорювався та не визнавався у передбаченому законом порядку недійсним.

Правомірність отримання позивачем ОСОБА_1 права на зайняття гаражу по АДРЕСА_1 підтверджується ордером № 4846, який був виданий останньому 22 липня 1997 року виконкомом Октябрської районної ради народних депутатів, та у якому, як на підстави видачі, зазначено рішення виконкому Октябрської районної ради народних депутатів від 14 листопада 1989 року № 486.

Відсутність реєстрації позивачем права власності на гараж, як об`єкту нерухомого майна у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, як це передбачено ст. 331 ЦК України, та не введення його в експлуатацію, не є підставою для відмови у визнані за позивачем права власності на гараж.

Судом також установлено відповідно до Звіту № 801-58 про проведення технічного обстеження спірного гаражу, складеного 16 червня 2020 року ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», що гараж Г-1 Г1-1 з погрібом г та оглядовою ямою г1 за адресою АДРЕСА_1 , побудований в 1986-1987 роках, та, виходячи зі стану основних несучих конструкцій готовий до експлуатації.

Відповідно до листа виконкому Шевченківської районної у м. Полтава ради від 26.06.2020 року у відповідності до Генерального плану, затвердженого рішенням двадцятої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 16.03.2012 року, гараж за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано в межах садибної забудови відповідає ДБН Б.2.2.-12. 2018 «Плануванням - забудова територій» в частині щодо розміщення (п. 15.2.2., табл.15.2), відносно прилеглих будівель і споруд, відстані до яких зазначено до поданого схематичного плану.

Таким чином, спірний гараж не є самовільним будівництвом, конструктивно відповідає будівельно-технічним нормам та може бути введений в експлуатацію у передбаченому законом порядку.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлено судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути, зокрема, визнання права.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 3-5, 10-13, 76-81, 83, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про визнання права власності на гараж - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на гараж за адресою АДРЕСА_1 , який складається з двох приміщень загальною площею 42,4 м.кв., в т.ч. Г-1 гараж площею 17,5 м.кв., Г1-1 гараж площею 24,9 м.кв., погріба г, оглядової ями г1.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 03.07.1997 року; адреса зареєстрованого АДРЕСА_3 ).

Відповідач - Виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради (Код , юридична адреса: 36040, м. Полтава, вул. Івана Мазепи, 30).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Материнко