РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської Ольги Петрівни, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П., ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Свої вимоги мотивує тим, що він є власником нежитлового приміщення літ. «В» за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1996 року.

05 квітня 2018 року він звернувся до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію права власності на зазначене приміщення.

12 квітня 2018 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) було винесено рішення про відмову у державній реєстрації права власності у зв`язку з наявністю реєстрації права власності на частину нежитлового приміщення.

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що зазначене приміщення на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38504763 від 04 грудня 2017 року.

Вважає рішення державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 та щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на наступне.

ОСОБА_2 не мала права на спадкування, оскільки у її спадкодавця не було права власності на нерухоме майно.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2007 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2008 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов`язано відповідача звільнити нежитлове приміщення та заборонено ним користуватися.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2009 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за померлим чоловіком.

Зазначені рішення не оскаржувались та набрали законної сили.

Державний нотаріус відомості про державну реєстрацію нежитлового приміщення в установленого законом порядку до 01 січня 2013 року не перевірила, будь-яких запитів до БТІ чи органів влади не зробила.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року, видане на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 38504763 від 04 грудня 2017 року, прийняте державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василевською О.П. щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідач - державний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василевська О.П. у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 160). У матеріалах справи міститься заява завідувача Першої Київської державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що він просить розглядати справу у відсутність представника нотаріальної контори.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась.

У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву представника ОСОБА_2 , з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2002 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Пунктом 8 цієї мирової угоди визначено, що ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_3 1/6 частину нежитлового приміщення загальною площею 28,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та передає ключі від зазначеного приміщення в понеділок 01 липня 2002 року. 28 листопада 2017 року приватним нотаріусом Незнайко Н.М. було зроблено відповідну реєстрацію на ОСОБА_3 після цього 04 грудня 2017 року в порядку спадкування державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василевською О.П. було видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право власності в порядку спадкування. Зазначені позивачем рішення суду не є належними доказами, оскільки можуть говорили лише про той факт, що ОСОБА_2 на той час обрала невірний спосіб захисту своїх прав.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення літ. «В» за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1996 року (а.с. 8-9).

Згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 05 травня 2017 року продовольчий магазин № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстровано: літ. «В» загальною площею 28,90 кв.м. за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1996 року (а.с. 10).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 квітня 2018 року щодо нежитлового приміщення загальною площею 28,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що 1/6 частина зазначеного приміщення на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року. Підстава внесення запису - рішення державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38504763 від 04 грудня 2017 року (а.с. 11).

Позивач вважає рішення державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 та щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Встановлено, що 14 березня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 45).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с. 41).

Після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 590 від 04 липня 2005 року (а.с. 37-95).

У матеріалах спадкової справи міститься відповідь Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 28 липня 2005 року, з якої вбачається, що нежилі приміщення (в літ. «В») по АДРЕСА_1 на праві власності за ОСОБА_3 не реєструвались (а.с. 52).

04 грудня 2017 року державним нотаріусом видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину приміщення (гр. прим № 1), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі мирової угоди від 26 червня 2002 року, затвердженої ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2002 року (а.с. 91).

З позову вбачається, що ОСОБА_2 не мала права на спадкування, оскільки у її спадкодавця не було права власності на нерухоме майно.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2007 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2008 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов`язано ОСОБА_2 звільнити нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від майна та особистих речей, забезпечити ОСОБА_1 вільний доступ до зазначеного приміщення та заборонено відповідачу користуватися цим приміщенням (а.с. 14-16).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2009 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/6 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за померлим чоловіком (а.с. 17-18).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що у спадкодавця ОСОБА_3 було відсутнє право власності на 1/6 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_2 не мала права на спадкування зазначеного нерухомого майна.

Таким чином, вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року, видане на ім`я ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 38504763 від 04 грудня 2017 року, прийняте державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василевською О.П. щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Вбачається, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення літ. «В» за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1996 року.

Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

На момент укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу - 12 вересня 1996 року діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З позову вбачається, що ОСОБА_1 05 квітня 2018 року звернувся з заявою про державну реєстрацію права власності на спірне приміщення, проте 12 квітня 2018 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) було винесено рішення про відмову у державній реєстрації права власності у зв`язку з наявністю реєстрації права власності на частину нежитлового приміщення.

Таким чином, дії державного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 38504763 від 04 грудня 2017 року на 1/6 частину нежитлового приміщення загальною площею 28,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 не відповідали вимогам чинного законодавства України.

За таких обставин, суд вважає, що рішення державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П. від 04 грудня 2017 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірну частину нежитлового приміщення було протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, при скасуванні зазначеного рішення державного нотаріуса питання про визнання, зміну чи припинення речових прав судом не вирішується, оскільки чинним законодавством передбачена процедура проведення державної реєстрації прав. Позивач таку процедуру розпочав, проте не зміг завершити в зв`язку з неправомірною видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 38504763 від 04 грудня 2017 року.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з кожного відповідача на користь держави підлягає 704 гривні 80 копійок судового збору.

Керуючись статтями 182, 334 ЦК України, статтями 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської Ольги Петрівни (м. Київ, просп. Перемоги, 11), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року, видане на ім`я ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), зареєстровано в реєстрі за № 7-517.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 38504763 від 04 грудня 2017 року, прийняте державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василевською Ольгою Петрівною (м. Київ, просп. Перемоги, 11) щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської Ольги Петрівни (м. Київ, просп. Перемоги, 11) на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 24 травня 2021 року.

Суддя: