Дата документу 05.05.2021 Справа № 937/7181/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/7181/20 Головуючий у 1 інстанції: Сметаніна А.В.
Провадження № 22-ц/807/1243/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» травня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2015 році уклав договір з «Запоріжжяобленерго» про постачання йому електричної енергії. Зазначений договір є чинним і його умови не можуть бути змінені в односторонньому порядку.

З 01.01.2019 року з`явився новий постачальник електричної енергії ТОВ «Запоріжелектропостачання», у зв`язку з чим він був позбавлений права вибору постачальника електроенергії.

Договір з ТОВ «Запоріжелектропостачання» він не укладав.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» створило ТОВ «Запоріжелектропостачання», яке здійснює перевірки лічильників по чотири рази на місяць, хоча згідно діючого законодавства мають право це робити лише один раз на місяць. Крім того, на час дії карантину заборонено представникам відповідача здійснювати будь - які перевірки.

11.03.2020 року, 06.08.2020 року, 14.08.2020 року в порушення вимог діючого законодавства України представники відповідача приходили до нього для зняття показань лічильника без масок і рукавичок.

Вважав, що своїми діями представники відповідача порушують Конституцію України, Цивільний кодекс України, Постанову Кабінету Міністрів України № 311 від 14.03.2018 року, а також вимоги КПК України.

Також, під час відключення електричної енергії, його не попереджають про це завчасно, оскільки відключення є плановим.

На території свого домоволодіння він встановив сонячні батареї та в подальшому планує продавати електричну енергію, проте відповідач чинить йому перешкоди у цьому. Структурний підрозділ Мелітопольський РЕМ регулярно відключає електроенергію, у зв`язку з наявними постійними перебоями в електропостачання.

Крім того, відповідач порушив ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору від 01.01.2019 року є несправедливими. Також, відповідач порушив ст. 91 ЦК України.

На підставі зазначеного просив: визнати дії ПАТ «Запоріжжяобленерго» протиправними, що полягають у невиконанні договору, незаконних перевірках абонента, постійних відключеннях електричної енергії, ігнорування карантинного режиму, постанов Кабінету Міністрів України і НКРЕКП, порушення ст.ст. 5,7,19 Закону України «Про звернення громадян» та зобов`язати відповідача усунути вищевказані порушення, усунути дисбаланс у договірних відносинах, шляхом вирішення питання орендної плати за розміщення електролічильника -20% НДС оплати за спожиту електроенергію, домовлятись заздалегідь про перевірки та зняття показів лічильника, виконати постанову Кабінету Міністрів України № 211 та № 225, повідомляти абонентів про планові відключення електричної енергії СМС - повідомленням.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на таке.

Судом першої інстанції було порушено строки розгляду справи, відзив на позовну заяву було направлено з порушенням встановлених строків, судом першої інстанції безпідставно відмовлено в ухваленні заочного рішення суду, неправильно роз`яснено порядок оскарження рішення суду, відповідачем навмисно направлено відзив на позовну заяву на його поштове відділення, у зв`язку з чим він відзив не отримав, суддя діяла упереджено, ним було укладено договір лише з ПАТ «Запоріжжяобленерго», він не згоден із застосуванням норм Постанови № 312 від 14.03.2018 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, примірник договору з ПАТ «Запоріжжяелектропостачання» був наданий лише в 2020 році, він не зобов`язаний надавати доступ контролерам для здійснення перевірок, посилання на те, що він не допускав контролерів є недоведеними, він має право на отримання орендної плати за розміщення, зберігання та охорону лічильника, відповідачем порушено вимоги постанов Кабінету Міністрів України №№211, 255, Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 квітня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення розрахунків за спожиту електричну енергію зареєстровано особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1

04.02.2015 року між ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі начальника Мелітопольського РЕМ Савочкіна О.М. та ОСОБА_1 укладено договір про користування електричною енергією (а.с.8).

Відносини щодо постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, положеннями Закону України «Про ринок електроенергії», Правилами користування електричною енергією (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 діючих з 11 червня 2018 року (далі - Правила).

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частини 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний: 1) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 2) надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; 3) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 4) врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.

Згідно зі статтею 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку електричної енергії, зокрема, є: недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку тощо.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на упередженість судді першої інстанції не підтверджено належними доказами. Окрім того, ОСОБА_1 під час розгляду справи не скористався своїм право на подання заяви про відвід в порядку ст. ст. 36,40 ЦПК України.

Твердження ОСОБА_1 про незгоду з положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» є неприйнятними, оскільки закон - нормативно-правовий акт, який приймається в особливому порядку органом законодавчої влади, регулює найбільш важливі суспільні відносини, виражає волю й інтереси більшості населення, має вищу юридичну силу щодо інших нормативно-правових актів, є загальнообов`язковим для всього населення і держави та охороняється державною владою.

ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є постачальником електричної енергії, створене ПАТ «Запоріжжяобленерго» на виконання Закону України від 13.04.2017 року № 2019-19 «Про ринок електричної енергії» та проводить свою діяльність для забезпечення електропостачання юридичних та побутових споживачів області, з 01.01.2019 року виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території. Учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, від 13.11.2018 року № 1415 ПАТ «Запоріжжяобленерго» отримало ліцензію з розподілу електричної енергії. Відповідно до цього документа, з 01.01.2019 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» розпочинає провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області.

За фіксацію показань електролічильника, розрахунку обсягу спожитої електричної енергії та надання коректної інформації електропостачальнику стосовно обсягів спожитої електричної енергії, несе відповідальність ПАТ «Запоріжжжяобленерго».

Постачальник ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» в свою чергу на підставі отриманих даних від ПАТ «Запоріжжяобленерго» розраховує вартість спожитої електричної енергії відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених постановою НКРЕКП від 26.06.2015 року № 220, після чого формує та виставляє споживачу платіжний документ на оплату спожитої електричної енергії.

Відповідно до п.8 Постанови № 312 від 14.03.2018 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - Постанова НКРЕКП), договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Так, побутовий споживач приєднується до умов публічного договору про постачання електричної енергії шляхом визначеним у вищезазначеному пункті Постанови № 312 від 14.03.2018 року.

Окрім того, вказаною Постановою НКРЕКП передбачено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства. Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію (п. 6 Постанови НКРЕКП).

Вищезазначена Постанова НКРЕКП на час вирішення справи є чинною.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що між ОСОБА_1 та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або оператором систем розподілу як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії) - ПАТ «Запоріжжяелектропостачання» укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, а отже після його укладення, договір про користування електричною енергією від 2015 року, укладений з ПАТ «Запоріжжяобленерго» продовжив свою дію лише в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. В іншій частині договорів про користування електричною енергією від 2015 року, на який посилається позивач, припинив свою дію.

Доказів звернення ОСОБА_1 до суду щодо визнання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з ПАТ «Запоріжжяелектропостачання» недійсним матеріали справи не містять, в межах цієї справи такі вимоги також не заявлялись, доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення вищезазначених норм.

Посилання на надання йому ПАТ «Запоріжжяелектропостачання» примірника договору лише в 2020 році не заслуговує на увагу, оскільки вказані дії ПАТ «Запоріжжяелектропостачання» не є предметом позову, позивачем ПАТ «Запоріжжяелектропостачання» в якості відповідача не залучався.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності його обов`язку надавати доступ контролерам були належним чином оцінені судом першої інстанції.

Так, відповідно до пункту 6.5.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП, оператор системи розподілу електричної енергії зобов`язаний проводити не рідше одного разу на шість місяців контрольний огляд та не рідше одного разу на три роки технічну перевірку вузлів обліку у споживачів, відповідно до затверджених графіків за місцем провадження господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії.

Відповідно до підпунктів 12-13 п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП, споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати доступ представникам оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку (засобів вимірювальної техніки), електроустановок та електропроводки, вимірювання показників якості електричної енергії, контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання електричної енергії споживачу (субспоживачу) відповідно до встановленого цими Правилами порядку та виконувати їх обґрунтовані письмові вимоги щодо усунення виявлених порушень, якщо це обумовлено умовами договору; забезпечити безперешкодний доступ представникам постачальника послуг комерційного обліку, електропостачальника та/або оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживача, для візуального або автоматизованого зняття показів розрахункових засобів комерційного обліку.

Отже, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що споживач зобов`язаний надавати контролеру безперешкодний доступ до електролічильника для проведення технічної перевірки приладу або зчитування показів лічильника.

Матеріали справи місять докази того, що 18.08.2020 року у 11 годині 40 хвилин позивач ОСОБА_1 не допустив робітників рейдової бригади Мелітопольського міськрайонного РЕМ для контрольного огляду приладу обліку електричної енергії обліку за адресою: АДРЕСА_1 чим порушив підпункти 12-13 п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП.

У зв`язку із не допуском робітників рейдової бригади Мелітопольського міськрайонного РЕМ для контрольного огляду приладу обліку електричної енергії, останніми було складено акт від 18.08.2020 року та повідомлено споживача, що 31.08.2020 року його буде відключено від електроживлення (а.с.13).

28.08.2020 року в присутності позивача ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , був проведений контрольний огляд приладу обліку електричної енергії робітниками Мелітопольського Міськрайонного РЕМ, про що було складено відповідний акт, який було підписано ОСОБА_1 без зауважень (а.с.30).

Доказів про відвідування домоволодіння ОСОБА_1 контролерами ПАТ «Запоріжжяобленерго» по декілька раз на місяць, як і відсутність в останніх засобів індивідуального захисту, позивачем не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

Посилання ОСОБА_1 на наявність в нього записів таких відвідувань також не є належними доказами цих обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем вимог постанов Кабінету Міністрів України №№211, 255, якими заборонено обмежувати або відключати споживачів від електропостачання, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів здійснення таких обмежень або відключень.

Посилання ОСОБА_1 на противоправне збирання, зберігання, використання та поширення відповідачем інформації про нього без його згоди колегія суддів вважає неприйнятними не заслуговують на увагу, оскільки не є предметом спору у цій справі.

За приписами ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на порушення ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» при наданні йому відповідей, оскільки позивач не скористався правом на оскарження відповідей у встановленому законом порядку.

Окрім того, позивачем не було надано звернень, при отриманні відповідей на які він вважає відбулось порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», при чому частина копій відповідей надана ОСОБА_1 не в повному обсязі.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення вимог процесуального права шляхом порушення строків розгляду справи, ненаправлення відзиву на адресу позивача у встановлений строк, відмови в ухваленні заочного рішення, неправильного зазначення порядку апеляційного оскарження рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки закон не пов`язує такі порушення з обов`язковим скасуванням судового рішення.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 05 травня 2021 року

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

Г.С. Подліянова