КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/7922/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Мостової Г.І., Суханової Є.М., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку ( доходу ) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.11.2020 і до повноліття дитини та допустити негайне виконання судового наказу в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 06.05.2010 між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 631.

Шлюб між заявником і боржником розірвано 15.07.2020, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2020 по справі № 761/47109/19.

Також заявниця зазначає, що батько дитини - ОСОБА_2 з 15.07.2020 не бере участі у вихованні та утриманні сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із нею.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

На обґрунтування постановленої ухвали, місцевим судом зазначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом ( ст. 162 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Фактичну адресу боржника заявник вказує: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб з метою з`ясування адреси за якою зареєстрований боржник.

Відповідь на вказаний запит було отримано 18.12.2020, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_2 за даними Реєстру територіальної громади м. Києва не зареєстрований.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити у встановленому законом порядку зареєстроване місце проживання ( перебування ) фізичної особи - боржника.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На думку апелянта, у заяві вона додержалась вимог ст. 161 ЦПК України, проте суд безпідставно відмовив у видачі судового наказу, зокрема, не врахував того, що позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача ( ч. 1 ст. 28 ЦПК України ).

Отже, заявниця звернулася до суду за місцем своєї реєстрації.

Разом з тим, заявницею вказано у заяві зареєстроване місце проживання боржника: АДРЕСА_2 .

Але суд першої інстанції, помилково направив запит не за вказаним заявником місцем реєстрації боржника, а за його місцем фактичного проживання, яке заявником було вказане як додаткова адреса для листування.

При цьому, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року про відмову у видачі судового наказу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 02 листопада 2020 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку ( доходу ) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.11.2020 і до повноліття дитини ( а.с. 1 ).

При цьому, зареєстрованим місцем проживання боржника вона зазначила кв. АДРЕСА_2 , а своїм - кв. АДРЕСА_1 ( там же ).

Будь-яких доказів на спростування цієї обставини матеріали справи не містять.

При цьому, зазначене помешкання заявниці знаходиться в Шевченківському районі м. Києва, унаслідок чого розгляд заяви ОСОБА_2 територіально відноситься до юрисдикції названого місцевого суду у відповідності до положень ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Однак, місцевий суд, ухвалюючи судове рішення по заяві, зазначеного не врахував і передчасно постановив ухвалу про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

При вирішенні зазначених апеляційних вимог суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне правове обґрунтування свого рішення по справі.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За частиною першою статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи а також неправильне застосування зазначених норм матеріального права та порушення норм процесуального права, при його ухваленні, з точки зору суду другої інстанції, повністю підтвердились зазначеними судом апеляційної інстанції доказами, які віднесені ним до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх згідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Відтак, суд другої інстанції дійшов висновку про необхідність скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 263, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Г.І. Мостова

Є.М. Суханова