справа № 278/513/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О. за участю секретаря Петровської Ю.Р., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь 224 810, 12 гривень боргу за договорами позики від 18.12.2017 року та від 5.08.2019 року.

В обґрунтування позову вказано, що 18.12.2017 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 216 000, 00 гривень, що на момент укладення договору становило еквівалент 8 000, 00 доларів США. 5.08.2019 року між сторонами укладено ще один договір позики, відповідно до якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 32 000, 00 гривень та взяв на себе зобов`язання повернути взяті у борг по обом договорам кошти до 18.06.2019 року та до 1.10.2019 року відповідно, однак не виконав такого зобов`язання та станом на момент звернення до суду не повернув такі грошові кошти позивачу.

Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідач не скористався своїм правом надати до суду належні та допустимі докази, які б спростовували доводи позивача, відзиву на позов не подав, свого ставлення до позовної заяви не висловив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

18.12.2017 між сторонами було укладено письмовий договір позики, з якого вбачається, що відповідач підтвердив одержання у борг від позивача грошових коштів в сумі 216 000, 00 гривень та зобов`язався у строк до 18.06.2019 року повернути позику в повному обсязі (а.с. 5).

Крім цього, 5.08.2019 року між сторонами укладено ще один договір позики, відповідно до умов якого відповідач одержав від позивача у борг грошові кошти в розмірі 32 000, 00 гривень, що підтверджується розпискою від 5.08.2019 року та зобов`язався повернути таку позику у строк до 1.10.2019 року (а.с. 6-7).

Відповідач частково повернув позивачу взяті у борг грошові кошти в сумі 27 154, 32 гривень, однак повністю не виконав взяті на себе обов`язки по поверненню коштів у визначені вказаними договорами строки.

Правовідносини, що склались між сторонами у справі, відповідають та регулюються наступними нормами матеріального закону.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України надалі за текстом Кодекс).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Кодексу). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Кодексу). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1-2 ст. 533 Кодексу).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначних родовими ознаками (ст. 1046 Кодексу). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На позичальника покладається обов`язок, передбачений ст. 1049 Кодексу, повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 Кодексу).

Крім цього, наведені правовідносини регулюються наступними нормами процесуального закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У правових позиціях, висловлених в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15 та від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, зазначено, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

У ході розгляду справи встановлено, що відповідач, взявши на себе обов`язок по поверненню отриманих у позивача в борг коштів, не виконав такого обов`язку, чим порушив права позивача.

Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 2 248, 10 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 224 810 (двісті двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень 12 копійок заборгованості за договорами позики від 18.12.2017 року та від 5.08.2019 року.

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 248, 10 гривень.

Повне рішення виготовлене 5 травня 2021 року .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян