рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/125/21

Номер провадження 2/495/90/2021

05 травня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді Боярського О.О.

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

12 січня 2021 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду клопотання про витребування доказів та заяву про забезпечення позову.

Подану позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтовує наступним.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №161668 від 29 грудня 2004 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,100 га, розташованої за адресою: ДК «Коммунстрой-1», ділянка АДРЕСА_1 ; цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва; кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0162 (надалі - Земельна ділянка).

8 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 випадково з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався, що була здійснена перереєстрація права власності на належну позивачу Земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_2 . При цьому позивач ОСОБА_1 стверджує, що жодних дій стосовно відчуження чи іншої передачі Земельної ділянки він не вчиняв.

У порядку доступу до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що відповідно до сканованої копії акту №1 приймання-передачі від 21.12.2019 року, позивач нібито передав на баланс Приватного підприємства «Інсайт-2020» Земельну ділянку. При цьому Земельна ділянка не передавалась до статутного капіталу та не збільшила розмір статутного капіталу підприємства. Від Приватного підприємства «Інсайт-2020» зазначений акт підписав директор Ванятінський Олексій Петрович . Нібито встановлення осіб, дієздатність осіб, які підписали документ, було здійснено та перевірено та справжність підписів Ванятінського Олексія Петровича та ОСОБА_1 було засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М., зареєстровано в реєстрі за №2232.

Також, у порядку доступу до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що згідно сканованої копії акту №3 приймання-передачі нерухомого майна Приватного підприємства «Інсайт-2020» від 14.02.2020 Приватне підприємство «Інсайт-2020» в особі директора Ванятінського Олексія Петровича передало у власність ОСОБА_4 Земельну ділянку. Відповідно до цієї сканкопії акту №3 осіб, які підписали документ, було встановлено, їх дієздатність перевірено та справжність підписів Ванятінського Олексія Петровича та ОСОБА_4 засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М., зареєстровано в реєстрі за №2245.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 у справі №520/11665/15-к (у кримінальному провадженні №0004266 від 20.08.2015 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 209, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК, а саме щодо заволодіння шахрайським шляхом об`єктами нерухомого майна з подальшою їх легалізацією з використанням підроблених паспортів громадян України) встановлено, що право власності на Земельну ділянку було зареєстровано 17.02.2020 державним реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким Олександром Сергійовичем за ОСОБА_4 на підставі підробленого акту приймання-передачі, виданого начебто приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М. При цьому державним реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким Олександром Сергійовичем було зареєстровано право власності на Земельну ділянку за ОСОБА_4 на підставі акту приймання-передачі Земельної ділянки ПП «Інсайт-2020» ОСОБА_4 без перевірки даних Державного земельного кадастру.

Також, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 у справі №520/11665/15-к встановлено, що відповідно до відповіді від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. було встановлено, що акти приймання-передачі від 21.12.2019, реєстрові №2232, №2233, нею не виготовлялись та нотаріальні дії не вчинялись. Також акти приймання-передачі від 14.02.2020, реєстрові №2245, №2250 нею не виготовлялись та нотаріальні дії не вчинялись. Крім того, в момент видачі актів приймання-передачі приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Яковлєва О.М. знаходилась у відпустці у зв`язку з народженням дитини та з 19.12.2020 року /судом була допущена технічна помилка у даті/ нотаріальна діяльність була тимчасово зупинена.

Позивач зазначає, що в результаті низки перереєстрацій прав власності на вищевказану земельну ділянку за іншими особами, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно кінцевим набувачем земельної ділянки став відповідач ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: 10803, виданого 07.11.2020, видавник - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна.

Таким чином позивач ОСОБА_1 стверджує, що у результаті підробки офіційних документів був скоєний злочин, - незаконне заволодіння Земельною ділянкою, належною позивачу, а Земельна ділянка вибула з власності позивача ОСОБА_1 поза волею власника.

У зв`язку із обставинами, які викладені вище, ОСОБА_1 не може іншим шляхом, ніж через суд, відновити свої права власника земельної ділянки, у зв`язку з чим був змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2021 року відкрито провадження у цивільній справі у загальному порядку з призначенням підготовчого судового засідання та задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.01.2021 заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на вищевказану Земельну ділянку.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2021 відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача, та надано оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик ОСОБА_2 в якості відповідача по справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2021 відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача.

15.03.2021 представник позивача адвокат Вуж Д.В. надав суду акт кур`єрської служби про недоставляння копії ухвали суду від 10.02.2021 року у зв`язку з відсутністю отримувача відповідача ОСОБА_2 за адресою.

09.04.2021 до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про об`єднання цивільних справ в одне провадження, а саме об`єднати справу № 495/125/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 зі справою 495/59/21 за позовною заявою ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в одне провадження.

12.04.2021 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача адвоката Вуж Д.В., підписані електронним цифровим підписом останнього. Згідно з наданими поясненнями, адвокат Вуж Д.В. просить суд залишити без задоволення всі подані клопотання відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2021 клопотання ОСОБА_2 про об`єднання цивільних справ в одне провадження залишено без задоволення, відкладено розгляд справи, зобов`язано позивача ОСОБА_1 надіслати відповідачу копію позовної заяви з додатками.

27.04.2021 до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності, а також відзив із обґрунтуванням неможливості його подання у встановлений судом строк.

28.04.2021 представник позивача адвокат Вуж Д.В. надав суду поштові квитанції та акт кур`єрської служби про недоставляння копії позовної заяви із додатками відповідачу у зв`язку з їх неврученням оскільки адресата не було вдома.

28.04.2021 представник позивача адвокат Вуж Д.В. подав до канцелярії суду клопотання, в якому зазначив, що позов підтримує та просив закінчити підготовче провадження, перейти до розгляду справи по суті та розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 05.05.2021 року.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про те в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявне клопотання відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за відсутності відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Виходячи з матеріалів справи, неодноразових повідомлень відповідача про розгляд справи шляхом як надання оголошень так й поштою, у тому числі кур`єром, суд вважає за доцільним розглянути справу за наявними доказами, що були представлені суду, які є достатніми для ухвалення обґрунтованого і законного рішення.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №161668 від 29 грудня 2004 року, виданий на підставі рішення ХХІХ сесії XXIV скликання Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровського Одеської області від 7 жовтня 2004 року №1180 (надалі - Державний акт). Згідно Державного акту ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки площею 0,100 га, розташованої ДК «Коммунстрой-1», ділянка АДРЕСА_1 ; цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва; кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0162. Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.04.506.00153. Державну реєстрацію Земельної ділянки було проведено згідно чинного на той час законодавства (ст. 202 Земельного кодексу України у редакції від 30.12.2004).

Відповідно до сканованої копії акту №1 приймання-передачі від 21.12.2019, отриманої у порядку доступу до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 (Позивач) передав на баланс Приватного підприємства «Інсайт-2020» Земельну ділянку.

Згідно вищевказаної сканкопії акту №1:

- Земельна ділянка не передавалася до статутного капіталу та не збільшила розмір статутного капіталу Приватного підприємства «Інсайт-2020»;

- від Приватного підприємства «Інсайт-2020» зазначений акт підписав директор Ванятінський Олексій Петрович ;

- встановлення осіб, дієздатність осіб, які підписали документ, було здійснено та перевірено і справжність підписів Ванятінського Олексія Петровича та ОСОБА_1 було засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М., зареєстровано в реєстрі за №2232.

Також судом встановлено, що Приватне підприємство «Інсайт-2020» (), було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20.12.2019, тобто за один день до підписання вищевказаного акту та отримання Земельної ділянки.

Згідно сканованої копії акту №3 приймання-передачі нерухомого майна Приватного підприємства «Інсайт-2020» від 14.02.2020 Приватне підприємство «Інсайт-2020» в особі директора Ванятінського Олексія Петровича передало у власність ОСОБА_4 Земельну ділянку. Відповідно до цієї сканкопії акту №3 осіб, які підписали документ, було встановлено, їх дієздатність перевірено та справжність підписів Ванятінського Олексія Петровича та ОСОБА_4 засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М., зареєстровано в реєстрі за №2245.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 у справі №520/11665/15-к (у кримінальному провадженні №0004266 від 20.08.2015 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 209, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК, а саме щодо заволодіння шахрайським шляхом об`єктами нерухомого майна з подальшою їх легалізацією з використанням підроблених паспортів громадян України) право власності на Земельну ділянку було зареєстровано 17.02.2020 державним реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким Олександром Сергійовичем за ОСОБА_4 на підставі підробленого акту приймання-передачі, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М. При цьому державним реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким Олександром Сергійовичем було зареєстровано право власності на Земельну ділянку за ОСОБА_4 на підставі акту приймання-передачі Земельної ділянки ПП «Інсайт-2020» ОСОБА_4 без перевірки даних Державного земельного кадастру.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 у справі №520/11665/15-к встановлено, що:

- відповідно до відповіді від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. було встановлено, що акти приймання-передачі від 21.12.2019, реєстрові №2232, №2233, нею не виготовлялись та нотаріальні дії не вчинялись;

- акти приймання-передачі від 14.02.2020, реєстрові №2245, №2250, нею не виготовлялись та нотаріальні дії не вчинялись.

- в момент видачі актів приймання-передачі приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Яковлєва О.М. знаходилась у відпустці у зв`язку з народженням дитини та з 19.12.2020 року нотаріальна діяльність була тимчасово зупинена.

Згідно рішення №10/07/20 засновника Приватного підприємства «Сервіс Промислової логістики» від 10.07.2020 збільшено статутний капітал підприємства шляхом внесення засновником ОСОБА_4 вкладу до статутного капіталу, який складався з Земельної ділянки. Рішення було підписано ОСОБА_4 одноособово як засновником підприємства. Особу ОСОБА_4 було встановлено, його дієздатність перевірено, справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І.О., зареєстровано в реєстрі за №310.

Згідно акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу Приватного підприємства «Сервіс промислової логістики» від 10.07.2020 ОСОБА_4 як засновник підприємства передав, а Приватне підприємство «Сервіс промислової логістики» прийняв вклад до статутного капіталу підприємства, який складається з Земельної ділянки. Акт підписано ОСОБА_4 одноособово як засновником (особою, хто передає) і директором підприємства (особою, що приймає). Особу ОСОБА_4 було встановлено, його дієздатність та повноваження перевірено, справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І.О., зареєстровано в реєстрі за №311, 312.

Державним реєстратором Великодолинської селищної ради Мельник Тетяною Іванівною 17.07.2020 на підставі рішення №10/07/20, №310, від 10.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Білоус І.О., та акту прийому-передачі №311, 312 від 10.07.2020 зареєстровано право власності на Земельну ділянку за ПП «Сервіс промислової логістики», , засновником та директором якого є ОСОБА_4 .

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на Земельну ділянку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 10803, виданого 07.11.2020, видавник - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна. Підставою для внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер: 55015145 від 07.11.2020 15:52:04, приватний нотаріус Омарова Віолетта Султаналіївна, Одеський міський нотаріальний округ.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права у випадку його порушення або оспорювання. За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У свою чергу п. 1 ст. 388 ЦК України встановлює випадки, коли майно може бути витребувано у добросовісного набувача. Відповідно до зазначеної статті якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

За п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова Пленуму № 5) відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму № 5 відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином право власності є першочерговим до державної реєстрації такого права. Право власності виникає з підстав, передбачених ЦК України та інших законів і державна реєстрація такого права здійснюється на підставі таких фактів. За п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 331 ЦК України та статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки позивачем не підписувався Акт приймання-передачі та він не засвідчувався нотаріусом, то відповідно не було здійснене автоматичне виникнення права власності у Приватного підприємства «Інсайт-2020» та втрати речових прав на Земельну ділянку позивачем, не вплинуло на дійсність та не скасувало державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №161668 від 29 грудня 2004 року. Однак документально підтверджені правомочності щодо володіння, користування та розпорядження Земельною ділянкою (державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) на даний час має не власник Земельної ділянки - позивач, а відповідач ОСОБА_2 , оскільки саме за ним зареєстровано право власності на Земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У період з грудня 2019 року по грудень 2020 року спірна Земельна ділянка неодноразово переходила у власність різним особам за актами прийому-передачі та договором купівлі-продажу і на даний час перебуває у зареєстрованій власності відповідача.

Приватне підприємство «Інсайт-2020», а згодом ОСОБА_4 , Приватне підприємство «Центр промислової логістики» незаконно набули право власності на Земельну ділянку, у зв`язку з чим ОСОБА_2 набув право власності на Земельну ділянку у особи, яка не мала права на її відчуження та не набула права власності на Земельну ділянку.

У Постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 Велика палата Верховного Суду надала наступні висновки щодо застосування норм права стосовно витребування майна з чужого незаконного володіння: Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Викладені у відзиві твердження відповідача не спростовують позиції позивача та фактичні обставини справи.

Оскільки Земельна ділянка вибула із власності позивача не з його волі, а з інших підстав, позивач має право витребувати це майно в тому числі і у добросовісного набувача.

У Постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 Велика палата Верховного Суду надала наступні висновки щодо застосування норм права стосовно витребування майна з чужого незаконного володіння (пп. 141-147):

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.»

Вищевказані правові висновки знайшли своє відображення і в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, згідно якої відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду справи.

Підсумовуючи викладене, суд вважає ОСОБА_1 належним позивачем, який є титулованим володільцем спірного об`єкта нерухомого майна та права якого зазнали порушення, що змусило його звернутися до суду за захистом свого порушеного речового права.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 та витребувати від незаконного власника ОСОБА_2 майно, яке вибуло з його володіння не з його волі та взагалі було викрадене.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових вимог.

Згідно з ч.1 статті 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частина 2: за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні позовної заяви ОСОБА_1 додав до її матеріалів квитанцію про сплату судового збору у розмірі 840,80 гривень за подання позовної заяви. Відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 гривень підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 321, 330, 331, 387, 388, ст.ст. 11, 13, 12, 81, 83, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про витребування майна задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану за адресою: ДК «Коммунстрой-1», ділянка АДРЕСА_1 ; цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва; кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0162.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Боярський О.О.