Справа № 462/5027/20 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/440/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Залізничного районного суду від 03 грудня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про виселення та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири АДРЕСА_1 , зняти з реєстрації місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 24 березня 2008 року між ВАТ АБ „Укргазбанк" в особі Львівської філії ВАТ АБ „Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №69-р, відповідно до якого з врахуванням наступних змін та доповнень від 02 липня 2008 року, банк надав відповідачу ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію з лімітом в 69617,00 доларів США по 23 березня 2028 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 13,8 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв. м.

На момент укладення кредитного договору та договору іпотеки ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована в с.Борщовичі Пустомитівського району Львівської області. Згідно довідки ЛКП «Нове» від 12 березня 2008 року №087 в квартирі АДРЕСА_1 з 22 січня 2007 року була прописана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором 17 вересня 2010 року Залізничний районний суд м. Львова ухвалив рішення у справі №1309/2-1509/10 про задоволення позову банку: «Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Львівської філії АБ «Укргазбанк» - 86253,07 дол. США та 63543,82 грн. заборгованості по поверненню кредиту. Звернуто стягнення на заставлене майно ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1 . Виселено без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних осіб, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області зняти з реєстраційного обліку всіх фізичних осіб, що зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 ».

У зв`язку з апеляційним переглядом рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2010 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа про виселення фізичних осіб з квартири-предмета іпотеки було закінчено поверненням виконавчого листа в орган, що його видав, у відповідності до ч.1 ст.48 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2014 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2010 року в частині зобов`язання Відділу громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області зняти з реєстраційного обліку всіх фізичних осіб, що зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні цієї вимоги відмовлено, в решті рішення залишено без змін.

19 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. відкрито виконавче провадження №59598190, боржником за яким є ОСОБА_1 , щодо стягнення 86253,07 дол. США та 63543,82 грн. заборгованості по поверненню кредиту. В рамках цього виконавчого провадження, зокрема, 23 липня 2019 року проведено опис та арешт квартири-предмета іпотеки та постановою від 17 вересня 2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення вартості цієї квартири. Також на запит приватного виконавця листом Залізничної районної адміністрації від 30 вересня 2019 року №32-4340 отримано інформацію, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєтровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 22 січня 2007 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 23 вересня 2016 р. та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 23 вересня 2016 р.

Таким чином, позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 23 вересня 2016 року, тобто, вже після ухвалення рішення суду від 17 вересня 2010 року і після апеляційного перегляду рішення суду від 20 березня 2014 року, без дозволу і відома позивача вселилась разом з донькою ОСОБА_3 , 2003 р.н. в квартиру-предмет іпотеки та зареєструвала своє і доньки місце проживання за адресою цієї квартири. Зазначені дії перешкоджають реалізації квартири-предмета іпотеки в примусовому порядку та вчинені з порушенням норм чинного законодавства про іпотеку та договору іпотеки, укладеного між сторонами. Враховуючи наведене просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду від 03 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що в порушення норм закону про іпотеку та договору іпотеки ОСОБА_1 без згоди апелянта вселилась та вселила в квартиру, яка є предметом іпотеки свою неповнолітню доньку та зареєструвала в квартирі їх місце проживання.

Вважає, що такі дії спрямовані на утруднення відчуження квартири для задоволення вимог банку.

Також вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки цим доказам та прийшов до висновків, що не відповідають обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 та її неповнолітня донька були забезпечені житлом. Однак, вона разом з донькою виселилась з свого житла та вселилась в квартиру - предмет іпотеки без дозволу та відома іпотекодержателя.

Посилається на ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та вважає, що наведені норми, судове рішення про звернення стягнення на квартиру, а також відсутність обставин, за яких виселення осіб не допускається, дають підстави для виселення відповідачів.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи.

Від АБ «Укргазбанк» 05 травня 2021 року надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника АБ «Укргазбанк».

06 травня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Колішенко Л.С. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути та взяти участь у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06 травня 2021 року, є дата складення повного судового рішення - 17 травня 2021 року

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 24 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. (а.с. 9-13).

Згідно п. 1.1 вказаного договору, такий забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору № 69-р від 24 березня 2008 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 23 березня 2028 року повернути кредит у розмірі 30000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,3 % річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором.

Згідно п.2.1 предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 28 кв.м., загальна площа квартири - 50,5 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, виданого 27 жовтня 1999 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-215, виданого 21 лютого 2006 року.

02 липня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки, згідно з яким п. 1.1 договору іпотеки викладено у наступній редакції: «Цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору № 29-р від 24 березня 2008 року та додатку зі змінами та доповненнями до цього кредитного договору від 02 липня 2008 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 23 березня 2028 року повернути кредит у розмірі 69617 доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором (а.с. 14-15).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2010 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі філії АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області про стягнення заборгованості за договором позики, виселення та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Львівської філії АБ «Укргазбанк» - 86253,07 дол. США та 63543,82 грн. заборгованості по поверненню кредиту. Звернуто стягнення на заставлене майно ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1 . Виселено без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних осіб, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області зняти з реєстраційного обліку всіх фізичних осіб, що зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі філії АБ «Укргазбанк» - 24500 грн. штрафних санкцій. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Львівської філії АБ «Укргазбанк» - судові витрати по справі - 120 грн. оплати за інформаційно-технічне забезпечення та 1700 грн. сплаченого судового збору (а.с. 20-23).

На виконання вказаного рішення суду 05 січня 2011 року Залізничним районним судом м. Львова було винесено виконавчий лист щодо виселення без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних осіб, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 29).

В подальшому постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Паньків М.Ф. про повернення виконавчого документа від 03 лютого 2014 року виконавчий лист № 2-1509/2010 виданий 05 січня 2011 року. Залізничним районним судом м. Львова про виселення без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних осіб, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 повернуто в орган, що його видав (а.с. 30).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2014 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2010 року в частині зобов`язання відділу громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області зняти з реєстраційного обліку всіх фізичних осіб, що зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні цієї вимоги - відмовлено. В решті рішення залишено без змін (а.с. 24-28).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Пиць А.А. від 19 липня 2019 року відкрито виконавче провадження про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 86253,07 дол. США та 63543,82 грн. заборгованості по поверненню кредиту (а.с. 31-32).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Пиць А.А. від 23 липня 2019 року описано та накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та постановою від 17 вересня 2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с.33-35, 36-37).

З листа Залізничної районної адміністрації ЛМР від 30 вересня 2019 року адресованого приватному виконавцю Пиць А.А. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 22 січня 2007 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 23 вересня 2016 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 23 вересня 2016 року (а.с. 38).

Позивач звернувся до суду з вимогами про виселення та зняття з реєстрації відповідачів, що є необхідним для відчуження квартири для задоволення його вимог по кредитному договору №69-р від 24 березня 2008 року.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України № 898-IV від 05 червня 2003 «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому статтею 40 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу Української РСР.

В установленій практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року №6-197цс16, від 21 грудня 2016 року №6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження 314-317цс18).

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 не була придбана за кредитні кошти, а належить іпотекодавцю на підставі особистої приватної власності, що не заперечувалося сторонами, а тому позовні вимоги банку задоволенню не підлягають.

Крім цього, суд зазначив, що на вказаний спір поширюються приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII.

Згідно з п.1 ст.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 3 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов`язання, а є відстроченням виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Як вбачається з матеріалів справи, забезпечена квартира загальною площею 50,5 кв.м. належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, виданого 27 жовтня 1999 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-215, виданого 21 лютого 2006 року. Назва кредитного договору дає підстави віднести його до споживчого кредитування та за предметом у іноземній валюті, що в сукупності поширює на цей спір, приписи ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про виселення та зняття з реєстрації відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що квартира була придбана за кредитні кошти, що у відповідачів є інше житло, куди б вони могли переселитись, а відтак вимога про виселення не переслідує легітимну мету та не може бути задоволена.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.