Провадження № 22ц-824/9905/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

29 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідачаМельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту металофізики ім. Г. В. Курдюмова Національної академії наук України, третя особа: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого вказує, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2019 року визнано незаконним та скасовано наказ Інституту про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді з 21.06.2019 року, стягнуто з Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення суду у розмірі 61 864,96 грн. При цьому, суд допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді. Постановою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2019 року залишено без змін.

Вказує, що 10.07.2020 року відповідачем видано наказ № 58-вк, відповідно до якого його поновлено на посаді провідного наукового співробітника відділу кристалізації з 21 червня 2019, однак із цим наказом він фактично був ознайомлений 10.08.2020 року, в цей же день в його трудову книжку було внесено відповідний запис, а державним виконавцем складено акт про примусове виконання рішення суду в цій частині.

Таким чином, вважає, що за період з дня ухвалення Святошинським районним судом м. Києва рішення з 21.12.2019 року по день фактичного поновлення позивача на роботі - 10.08.2020 року, тобто за час затримки виконання рішення про його поновлення на роботі, з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 74 914,60 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року позов задоволено, стягнуто з Інституту металофізики ім.Г.В. Курдюмова Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 74 914,60 грн., а також 840, 80 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник з Інституту металофізики ім. .Г.В. Курдюмова Національної академії наук України подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що після видачі виконавчого листа на виконання судового рішення про поновлення на роботі відповідач був готовий виконати це рішення відразу і пропонував позивачу з`явитись до відділу кадрів і розписатись з наказом про поновлення на посаді та надати трудову книжку для внесення відповідного запису, однак позивач не з`явився до відділу кадрів, що унеможливило добровільне виконання рішення суду. В подальшому, державний виконавець здійснила вихід за адресою відповідача для виконання виконавчого листа, однак, не змогла здійснити виконання, оскільки позивач не з`явився, про що складено відповідний акт. 28.02.2020 року Київський апеляційний суд зупинив дію рішення першої інстанції. І лише 10.07.2020 року позивач самостійно без державного виконавця прибув за адресою відповідача, його було ознайомлено з наказом про поновлення на посаді, проте, підписати вказаний наказ позивач відмовився, так само, як і відмовився надати трудову книжку. Таким чином, затримка у виконанні рішення суду складає лише 53 дні, у зв`язку з чим вважає оскаржуване рішення необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що запис про поновлення позивача на посаді до його трудової книжки внесено 10.08.2020 року, в постанові державного виконавця про закінчення виконавчого провадження вказано, що рішення виконано 10.08.2020 року, тому у даному випадку затримка виконання судового рішення в частині негайного виконання мала місце, період затримки у даному випадку рахується від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати виконання рішення, тобто періодом затримки виконання рішення суду є період з 22.12.2019 року до 10.08.2020 року, 155 робочих дні, відтак, сума середнього заробітку складає 74 914,60 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2019 року визнано незаконним та скасовано наказ Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України №58-К від 21.06.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи відповідно п.3 ст.40 КЗпП України, поновлено його на посаді з 21 червня 2019 року, стягнуто з Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 61 381 грн. 64 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного наукового співробітника відділу 26 Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України, та стягнення заробітної плати за один місяць (а.с.7-12).

При цьому, як вбачається з вступної вказаного рішення, розгляд справи відбувався за участі представника відповідача адвоката - Шерстюка П.І.

24.01.2020 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень, 04.03.2020 року було відкрито виконавче провадження № 61414570 про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року апеляційну скаргу Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України - задоволено частково, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.12.2019 - змінено, виключено з резолютивної частини рішення суду із абзацу другого, третього та четвертого посилання на скасування наказів та абзац шостий, щодо скасування запису у трудовій книжці ОСОБА_1 «Звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення», в іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.12.2019 року - залишено без змін.

Відповідно до наказу Директора Інституту металофізики ім.Г.В. Курдюмова №58-вк від 10.07.2020 року поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного наукового співробітника відділу кристалізації (26) з 21.06.2019 року. В наказі також міститься розпис ОСОБА_1 про ознайомлення з цим наказом 10.08.2020 року (а.с.13).

Запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про його поновлення на посаді внесено 10.08.2020 року (а.с.14).

З акту за підписом пр. інженеру відділу кадрів ОСОБА_2 , юрисконсульта П.І. Шерстюка вбачається, що 10.07.2020 року ОСОБА_1 надано для ознайомлення та підпису наказ про поновлення його на посаді, проте, не вказуючи причину, ОСОБА_1 відмовився його підписувати та надати трудову книжку (а.с.34).

Представником позивача, натомість, надано акт від 10.07.2020 року за підписом адвоката Пухальської І.С. та ОСОБА_1 про те, що прибувши до Інституту для виконання рішення в частині поновлення на роботі, на територію Інституту їх допущено не було, повідомлено, що є вказівка керівництва Інституту не допускати ОСОБА_1 на його територію. Оскільки фактичного виконання рішення не відбулось, ОСОБА_1 не було допущено до його робочого місця, йому не було повідомлено про те, яку роботу він має виконувати, він та його адвокат залишили територію Інституту (а.с.43).

За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень, постановою державного виконавця від 11.03.2021 року закінчено виконавче провадження № 61414570, при цьому вказано, що рішення виконано 10.08.2020 року.

З довідки про середню заробітку плату від 20.09.2019 року вбачається, що за квітень 2019 ОСОБА_1 нараховано заробітної плати 11 752,35, а за травень 2019 року - 8547,16; середньоденна заробітна плата складає 483,32 грн, середньомісячна - 8699,76 грн. (а.с.15).

З довідки про середню заробітну плату від 26.10.2020 року вбачається, що за квітень 2019 ОСОБА_1 нараховано заробітної плати 10 779,45, а за травень 2019 - 7839,60; середньоденна заробітна плата складає 443,31 грн., середньомісячна - 7979,58 грн. При цьому, в довідці вказано примітку: згідно з актом внутрішнього аудиту НАН України від 31.01.2020 року (а.с.35).

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у цивільній справі № 760/9521/15-ц дійшов висновку що, рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню відразу після його оголошення - стаття 235 КЗпП України. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Згідно зі ст. 76 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Щодо дати фактичного виконання рішення, слід зазначити, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у цивільній справі № 760/9521/15-ц, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Відповідно до ч.2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до п.2 зазначеної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Час, протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив з того, що рішення суду про поновлення позивача на роботі від 21.12.2019 року було виконане із затримкою, позаяк законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, тому місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання цього рішення, проте суд не взяв до уваги, що відповідно до вимог закону виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, та не врахував, що наказ про поновлення позивача на роботі був виданий 10.07.2020 року і саме це є кінцева дата розрахунку періоду затримки виконання рішення суду.

За таких обставин, період затримки у даному випадку має рахуватися від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видачі наказу про поновлення на роботі позивача, тобто періодом затримки виконання рішення суду є період з 22.12.2019 року до 10.07.2020 року, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 64 764, 88 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 483, 32 грн. та 134 робочих днів затримки виконання рішення.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Порядок обчислення середньої заробітної плати передбачає розрахунок середнього заробітку виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, відтак, враховуючи, що фактичні виплати містяться в довідці про середній заробіток від 20.09.2019 року, матеріали справи не містять інформації про інше, тому при розрахунку суд правильно відхилив довідку про середній заробіток від 26.10.2020 року.

Доводи апелянта про те, що рішення суду не виконувалося з вини позивача, і видавати наказ про поновлення позивача на посаді роботодавець не був зобов`язаний у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення місцевого суду про поновлення на роботі, колегія суддів відхиляє, оскільки рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню в незалежності від його оскарження, і саме на роботодавця покладений обов`язок щодо поновлення працівника на роботі, а належних, достатніх і допустимих доказів, що саме через вину позивача рішення суду було виконане лише 10.07.2020 року, матеріали справи не містять, тому такі доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду в іншій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції у частині розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 , необхідно змінити з 74 914,60 грн. на 64 764,88 грн., а у іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інституту металофізики ім.. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у частині розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі змінити.

Стягнути з Інституту металофізики ім.Г.В. Курдюмова Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 64 764 (шістдесят чотири тисячі сімсот шістдесят чотири) грн. 88 коп.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: