Справа № 279/187/16-ц
Провадження № 6/127/362/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря судового засідання Яковенко Д.Д.,

державного виконавця Микитюка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Подання мотивоване тим, що на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Хмельницький) знаходиться виконавче провадження №51947915 з виконання виконавчого листа №279/187/16-ц, виданого 04.05.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

16.08.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої була надіслана сторонам виконавчого провадження. Під час здійснення заходів з примусового виконання рішення виконавцем було надіслано боржнику виклики та з`ясовано, що за боржником відсутні зареєстровані рахунки в установах банків, боржник офіційно не працевлаштований, на обліку в пенсійному фонді не перебуває, за боржником відсутня зареєстрована сільськогосподарська техніка, однак за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем було тричі здійснено виходи за вказаною вище адресою, проте двері квартири були зачинені. На підставі ухвали суду боржника було оголошено в розшук.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано та станом на 31.03.2021 року заборгованість по сплаті аліментів становить 115975,31 грн. З огляду на вказане вище, державний виконавець звернувся до суду з даним поданням та просив надати державному виконавцю дозвіл на примусове проникнення до житла боржника для проведення виконавчих дій щодо складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 , за місцем знаходження майна: АДРЕСА_2 .

Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Микитюк М.О. в судовому засіданні подання підтримав, просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали подання, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні подання слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Також п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Судом встановлено, що за виконавчим листом № 279/187/16-ц, виданим 13.07.2016 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4).

Виконавче провадження за даним виконавчим листом було відкрито державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.08.2016 року ВП №51947915 (а.с. 5). Підтвердження про направлення та отримання примірників даної постанови сторонами виконавчого провадження, матеріали подання не містять.

16.08.2016 року, 12.10.2017 року державним виконавцем було підготовлено виклики боржнику, за адресою: АДРЕСА_3 , з метою з`явлення до державного виконавця (а.с. 6, 11), однак доказів надіслання цих викликів та отримання їх боржником, матеріали подання не містять.

Під час здійснення заходів з примусового виконання рішення державним виконавцем було з`ясовано, що за боржником відсутні зареєстровані рахунки в установах банків, боржник офіційно не працевлаштований, на обліку в пенсійному фонді не перебуває, за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби (а.с. 7-10, 34-36).

15.02.2018 року державний виконавець, керуючись ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника: у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною зброєю, у праві полювання (а.с. 15-16).

З матеріалів подання вбачається, що 02.06.2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 19).

Слід відзначити, що 21.09.2018 року головним державним виконавцем здійснювався вихід за адресою: АДРЕСА_2 , проте в квартирі боржник відсутній. Двері квартири ніхто не відчинив. Перевірити майновий стан не вдалося. Залиишено виклик та повідомлення про заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 21). Акт складено за відсутності понятих та стягувача. Також в ньому відсутні відомості щодо номеру виконавчого листа за яким було здійснено вихід.

Судом встановлено, що в зв`язку із несплатою аліментів відносно боржника ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення та передано до суду. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2019 року боржника було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с. 22, 23).

20.09.2019 року, 26.02.2021 року головним державним виконавцем було підготовлено виклики боржнику, за адресою: АДРЕСА_2 , з метою з`явлення до державного виконавця (а.с. 24, 29), однак доказів надіслання цих викликів та отримання їх боржником, матеріали подання не містять.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2020 року, за боржником ОСОБА_1 зареєстровано Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 20). Разом з тим, суд звертає увагу, що вказаний витяг з реєстру було сформовано ще в серпні 2020 року, тому він не є достовірним доказом наявності у боржника на праві власності вказаного нерухомого майна, оскільки минуло вже дев`ять місяців з його формування.

З огляду на це, 05.11.2020 року, 26.02.2021 року головним державним виконавцем здійснювався вихід за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки майнового стану боржника. В ході перевірки було встановлено, що двері квартири зачинені, тому перевірити майновий стан не вдалось. Зі слів сусідів, боржника вони його не бачили давно. Залишено виклик (а.с. 25, 30). Слід відзначити, що акт був складений лише виконавцем, без участі понятих та стягувача.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2020 року ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , було оголошено в розшук (а.с. 26-27). Отже, місце проживання боржника зареєстроване за адресою, відмінною від адреси щодо якої виконавець ставить питання про надання дозволу на примусове проникнення.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №51947915, станом на 31.03.2021 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 115975,31 грн. (а.с. 38-39). Також з розрахунку вбачається, що в 2019 році боржником двічі сплачувались аліменти.

Отже, до матеріалів подання не долучено належних та допустимих доказів того, що боржник станом на час звернення до суду з поданням, володіє на праві власності Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд звертає увагу, що державним виконавцем не долучено до подання матеріали про його вихід за адресою вказаною у виконавчому документі, тобто за зареєстрованим місцем проживання боржника, та відсутності там майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Статтею 30 Конституції України визначено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

У рішенні Європейського суду «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року визначено що за змістом пункт 1 статті 6 Конвенції та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи до іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла та іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (справа «Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява №22774/93, ЄСПЛ 1999-V, § 66). У справі «Кайсин проти України» Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі «Бурдов проти Росії» Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є не від`ємною стадією процесу правосуддя.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного чи приватного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджав вільному доступу державного виконавця до квартири АДРЕСА_1 . Додані до подання акти державного виконавця, не можуть вважатися таким доказом, оскільки в них вказано лише про те, що двері квартири зачинені, що ніяким чином не свідчить про перешкоджання боржника у вільному доступі державному виконавця до цієї квартири.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту умисного створення перешкод з боку ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій, державним виконавцем суду не надано.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що матеріали подання про примусове проникнення до житла боржника не містять даних про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та перешкоджає вчиненню виконавчих дій.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що подання є необґрунтованим та передчасним, оскільки в силу ч. 2 ст. 30 Конституції України проникнення до житла чи іншого володіння є крайньою мірою та одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов`язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння, а тому подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 76-81, 83, 260-261, 353-354, 439 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складений 18.05.2021 року.

Суддя: