ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м.Суми

Справа №579/1505/19

Номер провадження 22-ц/816/760/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Сомок Олени Анатоліївни

на заочне рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 31 серпня 2020 року в складі судді Моргуна О.В., ухвалене у м. Кролевець, повний текст якого складено 10 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в:

23 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дійсним та укладеним договору купівлі-продажу від 06 серпня 2008 року 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , що складається із кімнати 1-5 площею 7,2 кв.м, кухні 1-2 площею 13,0 кв.м, коридору 1- 1 площею 6,2 кв.м, санвузла 1-6 площею 7,2 кв.м, з відповідною частиною надвірних будівель, а саме: гаражу літ. «Б», навісу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «У», погріб літ. «пг», 1/2 частину огорожі .

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22 листопада 2008 року, укладеного з ОСОБА_5 , вона є власником 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

У серпні 2008 року на пропозицію відповідача ОСОБА_2 вирішила придбати й іншу 1/2 частину житлового будинку, за яку сплатила останньому 25000 грн, що підтверджується розпискою від 06 серпня 2008 року, підписаною відповідачем ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки КП «Кролевецьке РБТІ» від 12 липня 2019 року за № 354 та інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 липня 2019 року № 174106199 співвласниками 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 , є:

відповідач ОСОБА_2 ідеальна частка 1/6, форма власності - приватна спільна часткова на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кролевецькою держнотконторою 10.12.2009 р. за р. №1-2198 (дата реєстрації у КП «Кролевецьке РБТІ» 17.12.2009 р.);

відповідач ОСОБА_3 ідеальна частка 1/6, форма власності - приватна спільна часткова на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кролевецькою держнотконторою 10.12.2009 р. за р. №1-2206 (дата реєстрації у КП «Кролевецьке РБТІ» 29.12.2009 р.);

відповідач ОСОБА_7 ідеальна частка 1/6, форма власності - приватна спільна часткова на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кролевецькою держнотконторою 10.12.2009 р. за р. № 1- 2202 (дата реєстрації у КП «Кролевецьке РБТІ» 29.12.2009 р.).

ОСОБА_1 неодноразово усно зверталася до відповідачів щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу другої половини житлового будинку, а 14 травня 2019 року звернулася з письмовими листами-пропозиціями, які відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримані не були, а відповідачем ОСОБА_8 на зазначену пропозицію відповіді не надала, що свідчить про їх ухилення від нотаріального посвідчення та державної реєстрації укладеного договору купівлі-продажу, незважаючи на фактичне виконання договору.

Вказувала, що за час користуванням будинком, починаючи з листопада 2008 року, нею виконані будівельні роботи по поліпшенню житлового будинку, переплановано надвірні будівлі.

Заочним рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 31 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 6 серпня 2008 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, яка складається з кімнати 1-5, кухні 1-2, коридору1-1, санвузла 1-6, з відповідною частиною господарських споруд: гараж літ. «Б», навіс літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ «У», погріб літ. «пг», 1/2 частина огорожі за адресою АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 30 жовтня 2020 року заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з належною до неї відповідною частиною надвірних будівель дійсним і укладеним, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 310 грн 41 коп з кожного, пов`язані зі сплатою судового збору.

Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 23 лютого 2021 року заяву ОСОБА_9 , яка є представником ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Кролевецького районного суду від 31 серпня 2020 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Сомок О.А., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з відповідача понесені ОСОБА_3 судові витрати.

Вказує, що спірна 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 була успадкована трьома спадкоємцями відповідачами у справі, кожним по 1/6 частині. ОСОБА_3 не уповноважувала ОСОБА_2 на укладення від її імені договору купівлі-продажу належної їй частини нерухомого майна по АДРЕСА_1 та продаж її частини будинку позивачці, з якою не мала жодних особистих домовленостей з цього питання, ні усних, ні письмових пропозицій про нотаріальне посвідчення договору не отримувала. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення договору купівлі-продажу частини будинку та доказів існування такого договору, погодження сторонами його істотних умов згідно з ст. 638 ЦК України, розписка від 06 серпня 2008 року, надана ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 про отримання 25000 грн, не може підміняти договір купівлі-продажу нерухомого майна. Зазначає, що, визнаючи дійсним договір купівлі-продажу, суд першої інстанції вказав перелік майна, яке складає спірну частину домоволодіння, однак відповідачі є власниками зовсім іншого складу нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить заочне рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Сомок О.А., яка підтримала скаргу, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Вернигори В.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки від 22 листопада 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І. за реєстровим № 1-2071, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частину житлового будинку з належною до неї відповідною частиною надвірних будівель та 1/2 частину земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

Відповідно до п. 2 цього Договору продаж частини житлового будинку та частини земельної ділянки вчинено між сторонами за 100000 грн, вказану суму продавець одержав сам на сам віл покупця готівкою до підписання цього договору.

Договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з належною до неї відповідною частиною надвірних будівель від 22 листопада 2008 року зареєстрований у КП «Кролевецьке РБТІ» 06 лютого 2009 року, книга № 4, реєстраційний № 1210, а договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки від 22 листопада 2008 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Кролевецькому районі Сумської області від 26 травня 2009 року за № 100 (а.с. 16 зв., 18 зв.).

Із розписки від 02 квітня 2008 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримав у присутності двох свідків передплату у сумі 30000 грн за проданий будинок батька, ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_2 , за довіреністю від 07 вересня 2007 року № 1576 (а.с. 20).

Згідно з розпискою від 06 серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав решту суми 25000 грн від позивача ОСОБА_1 за проданий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 21).

За даними довідки КП «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації» № 354 від 02 липня 2019 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номером довідки 174106199 від 17 липня 2019 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано в реєстровій книзі № 4 під реєстровим номером 1210 на ім`я:

ОСОБА_2 1/6 частка (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВММ010677, виданого Кролевецькою держнотконторою 10.12.2009 р. за р. №1-2198, дата реєстрації у КП «Кролевецьке РБТІ» 17.12.2009 р.);

ОСОБА_3 - 1/6 частка (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВММ010681, виданого Кролевецькою держнотконторою 10.12.2009 р. за р. №1-2206, дата реєстрації у КП «Кролевецьке РБТІ» 29.12.2009 р.);

ОСОБА_7 - 1/6 частка (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВММ010679, виданого Кролевецькою держнотконторою 10.12.2009 р. за р. № 1- 2202, дата реєстрації у КП «Кролевецьке РБТІ» 29.12.2009 р.);

ОСОБА_1 1/2 частка (на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки ВМА890531, посвідченого Кролевецькою державною нотаріальною конторою 22 листопада 2008 року за р.№1-2071, дата реєстрації у КП «Кролевецьке РБТІ» 06.02.2009 р.) (а.с. 22, 23).

ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт від 14 травня 2019 року на належну їй частку власності 1/2, будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ № 626344 від 04 вересня 2012 року (а.с. 25-26), співвласниками земельної ділянки по АДРЕСА_1 , є:

ОСОБА_1 , проживає за адресою с. Губарівщина Кролевецького району Сумської області 1/2 частина;

ОСОБА_2 , проживає за адресою АДРЕСА_3 1/6 частка;

ОСОБА_3 , проживає за адресою АДРЕСА_4 1/6 чстка;

ОСОБА_4 , проживає за адресою АДРЕСА_5 1/6 частка.

Із копій письмових звернень від 14 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до відповідачів щодо оформлення в нотаріальному порядку договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , та з пропозицією врегулювання цього питання в позасудовому порядку (а.с. 31-41).

Рішення суду першої інстанції про визнання дійсним договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 06 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину цього житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, мотивоване тим, що відповідачі ухиляються від виконання зобов`язання щодо нотаріального посвідчення укладеного 06 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, на виконання якого позивач сплатила йому обумовлену суму грошей, а тому в силу положень ст. ст. 220, 328, 334 ЦК України, наявні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Проте, з такий висновок місцевого суду суперечить закону, виходячи з наступного.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-2206, вбачається та не заперечується сторонами, що власником спірної 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 була ОСОБА_10 , після смерті якої (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), це нерухоме майно успадкували відповідачі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , кожен відповідно по 1/3 частці спадкового майна (а.с. 164).

На підставі вказаного свідоцтва право на спадщину за законом від 10 грудня 2009 року кожен із спадкоємців зареєстрував у КП «Кролевецьке РБТІ» право власності на 1/6 частину будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 22, 23, 167).

Відповідно до положення статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Із наявних у справі доказів вбачається, що спірна 1/2 частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель належить на праві спільної часткової власності відповідачам кожному по 1/6 частини, власником іншої 1/2 частини будинку є позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Положеннями ст. 258 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Згідно з ст. 361 ЦК України власник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю, за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів (ст. 362 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Із викладеного вбачається, що кожен із співвласників будинку має право на розпорядження тільки належною йому часткою власності.

Відповідач ОСОБА_3 заперечує надання нею будь-яких повноважень відповідачу ОСОБА_2 на розпорядження, а саме продаж позивачу, належної їй 1/6 частини будинку по АДРЕСА_1 .

У матеріалах справи відсутні докази надання ОСОБА_3 довіреності на ім`я ОСОБА_2 на вчинення правочинів щодо належної їй частини у спірному нерухомому майні, або докази виявлення свого наміру продати належну їй частину будинку шляхом письмового повідомлення про це інших співвласників.

Звертаючись з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку та визнання права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 посилалася на норму ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Так, відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (частина 4 цієї статті в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Як вбачається, в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення з відповідачами договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 , кожний з яких є власником 1/6 частки спірної частини будинку і наділений правом розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності на власний розсуд.

Надання ОСОБА_2 06.08.2008 року розписки про отримання грошових коштів в сумі 25000 грн від ОСОБА_1 не є підтвердженням укладення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна та погодження визначених ст. 638 ЦК України істотних умов такого договору.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий договір купівлі-продажу не є укладеним та не може визнаватись дійсним у судовому порядку, та, відповідно, не може бути визнане право власності за позивачем на спірну частину будинку по АДРЕСА_1 .

Крім того, на час надання відповідачем ОСОБА_2 розписки від 06 серпня 2008 року, спадкові права відповідачів на спірне нерухоме майно не були оформлені в установленому законом порядку, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом було видане відповідачу ОСОБА_3 лише 10 грудня 2009 року, її право власності на частку у праві спільної часткової власності на частину будинку зареєстровано 29 грудня 2009 року і тільки з цього часу вона набула право розпоряджатися цим майном.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду підлягають скасуванню на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 1396 грн 85 коп на відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Сомок Олени Анатоліївни задовольнити.

Скасувати заочне рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 31 серпня 2020 року та додаткове рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 30 жовтня 2020 року. Прийняти постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дійсним та укладеним договору купівлі-продажу від 06 серпня 2008 року 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1396 грн 85 коп у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : О.І. Собина

С.С. Ткачук