Справа № 462/2645/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Держави - Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в його користь 100000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що Шевченківським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі- Шевченківський ВП ГУНП у Львівській області) здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 000032 від 08 травня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України. 21 вересня 2019 року слідчим Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Канарським В.Р. винесена постанова про закриття вказаного кримінального провадження в зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова Білінської Г.Б. від 29 липня 2020 року у справі № 466/5694/15-к було постановлено: скаргу ОСОБА_1 задовольнити: визнати протиправними дії слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Канарського В.Р. щодо неналежного виконання своїх посадових обов`язків під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 від 08 травня 2015 року; постанову слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Канарського В.Р. від 21 червня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000032 від 08 травня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України - скасувати. 20 липня 2020 року він звернувся у Комунальну 3-тю міську поліклініку м. Львова до невропатолога зі скаргами на загальну слабкість, відчуття тривоги, болі у ділянці серця. Вважає, що внаслідок незаконних, протиправних дій слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Канарського В.Р. йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі, порушення режиму сну, спричинено відчуття невизначеності, невпевненості, а відтак йому нанесена моральна шкода. В зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

21 квітня 2021 року ухвалою суду справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовної провадження без виклику сторін, а відповідачам було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.

28 травня 2021 року до суду надійшов письмовий відзив на позов представника відповідача ГУНП у Львівській області, в якому він просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи це тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тому, що йому була нанесена моральна шкода /а.с.12-14/.

04 червня 2021 року до суду надійшов письмовий відзив на позов представника Державної казначейської служби України, в якому він просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи це тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тому, що йому була нанесена моральна шкода /а.с.18-20/.

Крім цього, у прохальній частині вказаного відзиву представник Державної казначейської служби України заявив клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, мотивуючи його тим, що дана справа є складною.

07 червня 2021 року ухвалою суду у задоволені вказаного клопотання відмовлено.

07 червня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 , в якій він просить відзив Державної казначейської служби України не брати до уваги, а позов задовольнити у повному обсязі /а.23/.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Шевченківським ВП ГУНП у Львівській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 000032 від 08 травня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України.

21 вересня 2019 року слідчим Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Канарським В.Р. винесена постанова про закриття вказаного кримінального провадження в зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова Білінської Г.Б. від 29 липня 2020 року у справі № 466/5694/15-к було постановлено: скаргу ОСОБА_1 задовольнити: визнати протиправними дії слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Канарського В.Р. щодо неналежного виконання своїх посадових обов`язків під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 від 08 травня 2015 року; постанову слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Канарського В.Р. від 21 червня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000032 від 08 травня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України - скасувати /а.с.3/.

З медичної картки амбулаторно хворого ОСОБА_1 № 114 убачається, що 20 липня 2020 року позивач звертався у Комунальну 3-тю міську поліклініку м. Львова до невропатолога зі скаргами на загальну слабкість, відчуття тривоги, болі у ділянці серця тощо. У той же день позивач придбав ліки на загальну суму 59,13 грн., що підтверджується фіскальним чеком № 5999 аптеки ПП «Соломія-Сервіс» /а.с.4/.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що внаслідок незаконних, протиправних дій слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Канарського В.Р. йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі, порушення режиму сну, спричинено відчуття невизначеності, невпевненості.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями (бездіяльністю) ГУНП у Львівській області, про що свідчить ухвала слідчого судді про задоволення скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000032 від 08 травня 2015 року, з огляду на таке.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

За правилом частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 638/11416/18 (провадження № 61-19755св19), від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями, бездіяльністю, рішеннями ГУНП у Львівській області та шкодою, яка, за твердженням позивача, йому заподіяна.

Сам факт скасування судом рішення посадової особи ГУНП у Львівській області про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій органів поліції та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що його права та інтереси були поновлені.

Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», якими встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Незгода позивача з прийнятими посадовими особами рішеннями ГУНП у Львівській області, які ним були оскаржені в порядку, передбаченому КПК України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Таким чином, оскільки в цій справі відсутні необхідні умови для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20) та 14 квітня 2021 року у справі № 638/11160/17 (провадження № 61-1570св20).

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Беручи до уваги, що у позові відмовлено, відсутні підстави для стягнення з відповідачів судового збору.

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265,274-279 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Держави - Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя:

Оригінал рішення.