Дата документу 19.05.2021 Справа № 328/120/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/120/21 Головуючий у 1-й інстанції: Андрущенко О.Ю.
Провадження №22-ц/807/1194/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 рокум. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мелітопольський м`ясокомбінат» на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Мелітопольський м`ясокомбінат» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поставки товару,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 рокуАкціонерне товариство «Мелітопольський м`ясокомбінат» звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поставки товару.

Свої позовні вимоги Акціонерне товариство «Мелітопольський м`ясокомбінат» обгрунтовує тим, що 29 червня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Мелітопольський м`ясокомбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мелітопольський м`ясокомбінат» та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 в письмовій формі укладено Договір поставки товару №219, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця м`ясну продукцію, а покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору, Акціонерним товариством «Мелітопольський м`ясокомбінат» було поставлено ОСОБА_1 товар на загальну суму 58443,45 грн, прийняття якого без зауважень та заперечень підтверджується видатковими накладними за період з травня 2019 року по липень 2019 року, які підписані повноважними представниками сторін та засвідчені відтиском печатки АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат».

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 в строк, передбачений Договором за поставлений товар не розрахувалася .

Відповідно до безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 09 вересня 2019 року припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, про що здійснено відповідний запис.

Посилаючись на викладені обставини, Акціонерне товариство «Мелітопольський м`ясокомбінат», просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мелітопольський м`ясокомбінат» 58443, 45 грн основного боргу, 8766,50 грн штрафу, 2774,95 грн 3% річних та 2983, 23 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Мелітопольський м`ясокомбінат», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 рокута направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, не було враховано, що відповідно до безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 09 вересня 2019 року припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки розгляд справи відноситься до юрисдикції загальних судів та має здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

Відзиву на апеляційну скарг в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки, які містяться в матеріалах справи до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

На адресу апекляційного суду від представника АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» Кальченко А.В. надійшло клопотання в якому він просить розгляд справи провести без його присутності на підставі матеріалів, які знаходяться у справі. Просить ухвалу Токмацького районногг суду Запорізької області від 20 січня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції ( а.с. 87 ).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності осіб, повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися в судове засідання, на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що Акціонерне товариство «Мелітопольський м`ясокомбінат» та ФОП ОСОБА_1 на час поставки товару були суб`єктами господарювання та здійснювали відповідні господарські функції. Згідно з видатковими накладними постачальником є Акціонерне товариство « Мелітопольський м`ясокомбінат» покупцем ФОП ОСОБА_1 , поставека товару на підставі договору № 219 від 29.06.2017 року.

До юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (підпункти 1, 15 частини першої статті 20 ГПК України).

Таким чином, належність спору до господарської юрисдикції випливає як зі змісту правовідносин, що виникли між сторонами, так і з суб`єктного складу учасників цих правовідносин, зобов`язання в яких ОСОБА_1 із втратою нею статусу ФОП не припинилися.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що 29 червня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Мелітопольський м`ясокомбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мелітопольський м`ясокомбінат» та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 в письмовій формі укладено Договір поставки товару №219, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця м`ясну продукцію, а покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що найменування і асортимент товару, одиниці виміру, ціна зазначаються у накладних на кожну партію, що відпускається. Накладні, які підписуються при кожній поставці, виконують роль специфікацій, додаються до цього Договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 5.3. Договору, Покупець проводить оплату поставленого йому товару на поточний рахунок постачальника протягом 5 календарних днів після прийняття товару представниками покупця, у виключних випадках розрахунки між постачальником та покупцем можуть здійснюватися шляхом оплати готівкових коштів у касу контрагента по угоді. Розрахунки по кожній поставленій партії товару здійснюються окремо.

Пунктом 6.1 Договору закріплено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2017 року, а в частині взаємних розрахунків - до повного виконання взятих на себе зобов`язань.

Крім того, п.6.2. Договору зазначено, що в разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії даного Договору жодна із сторін не виявить бажання його розірвати, він вважається щорічно продовженим на той самий строк на тих же умовах.

На виконання умов Договору, Акціонерним товариством «Мелітопольський м`ясокомбінат» було поставлено ОСОБА_1 товар на загальну суму 58443,45 грн, прийняття якого без зауважень та заперечень підтверджується видатковими накладними від 29.05.2019 №28174 на суму 2822.41 грн, від 29.05.2019 №28175 на суму 5778, 76 грн, 31.05.2019 №28672 на суму 1675, 19 грн, 31.05.2019 №28696 на суму 5035,26 грн, 03.06.2019 №29250 на суму 5820,86 грн, 03.06.2019 №29251 на суму 1589, 33 грн, 05.06.2019 №29818 на суму 1115,68 грн, 05.06.2019 №29820 на суму 801,62 грн, 05.06.2019 №29821 на суму 2057, 24 грн, 07.06.2019 №30384 на суму 895, 58 грн, 07.06.2019 №30385 на суму 5776,99 грн, 10.06.2019 №30786 на суму 6663,28 грн, 17.06.2019 №32341 на суму 3087,98 грн, 17.06.2019 №32342 на суму 1233, 72 грн, 24.06.2019 №33845 на суму 2533,01 грн, 24.06.2019 №33846 на суму 4553,21 грн, 01.07.2019 №35202 на суму 582, 79 грн, 01.07.2019 №35203 на суму 2129,87 грн, 08.07.2019 №36819 на суму 3296,60 грн, 08.07.2019 №36818 на суму 994, 07 грн, які підписані повноважними представниками сторін та засвідчені відтиском печатки АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат».

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 в строк, передбачений Договором за поставлений товар не розрахувалася .

Відповідно до безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 09 вересня 2019 року припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, про що здійснено відповідний запис.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Отже, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, отже, і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» просило стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти за товар, який було поставлено на підставі договору поставки № 219 від 29.06.2017 року, укладеного між ПАТ « Мелітопольський м`ясокомбінат» правонаступником якого є АК «Мелітопольський м`ясокомбінат» та Фізичною особою підприємцем у розмірі основного боргу 58443.45 грн, 8766,50 грн штрафу, 2774,95 грн 3% річних та 2983, 23 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18).

Встановивши у цій справі, що станом на час пред`явлення цього позову до суду (січень 2021 року) ФОП ОСОБА_1 припинила свою діяльність, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що її цивільно-правова відповідальність як фізичної особи за цим (господарським) договором не припинилася, а тому цей спір з огляду на його суб`єктний та предметний склад має розглядатися у порядку господарського судочинства, оскільки підприємницьку діяльність відповідач припинила з 09 вересня 2019 року.

Такий висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18).

Аналогічнна правова позиція вислвлена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 446/414/19 провадження № 61/19248 св20.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті ровадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядкуц цивільного судочинства.

Відтак, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанстанції, обґрунтовано виходив з того, що спір, який виник між сторонами, відноситься до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін, зобов`язання за якими у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Акціонерного Товариства « Мелітопольський м`ясокомбінат» залишити без задоволення, а ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування судами першої інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братии до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відсутні підстави для розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Керуючись ст. 367, 368, 374,375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мелітопольський м`ясокомбінат» залишити без задоволення

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 20 травня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.