ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5071/21 Справа № 198/487/20 Суддя у 1-й інстанції - Маренич С. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 16 листопада 2013 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 (прізвище якої в подальшому було змінено на ОСОБА_1 , а наразі на ОСОБА_1 ) було укладено договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_1 допустила значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 15 вересня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 44 378,79 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 643, 87 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625, в розмірі 590,68 грн., нарахованої пені у розмірі 42 144,24 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 16 листопада 2013 року, станом на 15 вересня 2020 року, у загальному розмірі 44 378,79 грн.

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, в розмірі 590,68 грн. та пені в розмірі 42 144, 24 грн. - відмовлено. В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 643,87 грн., в тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 643, 87 грн., - у задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що підписання заяви без номеру від 16 листопада 2013 року, активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору та про згоду позичальника із усіма умовами цього договору; із розрахунку заборгованості та виписки за договором без номеру вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за договором; зазначали, що ними надано достатньо доказів для задоволення заявлених позовних вимог. Вказували, що оскаржуваним рішенням порушується стабільність функціювання фінансового сектору держави. Зазначають на застосування судом першої інстанції норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду .

23 квітня 2021 року ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк", в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначала про те, що в анкеті-заяві не вказано вид картки, кредитний ліміт, вказана анкета взагалі не містить будь-яких умов зобов`язального характеру.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 44 378,79 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2013 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», що в свою чергу з 14 червня 2018 року змінило назву на АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк (а.с.12).

У вказаній заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг, окрім того зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з договором про надання банківських послуг, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, наданою позивачем, б/н та дати, вбачається, що за укладеним кредитним договором відповідачу 16 листопада 2013 року було відкрито та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , з терміном дії до 09/17, що 29 листопада 2017 року була перевипущена за № НОМЕР_2 з терміном дії до 07/20 (а.с.74), при цьому кредитний ліміт на вказану платіжну картку було встановлено: з 16 листопада 2013 року в сумі 0,00 грн.; з 24 листопада 2015 року в сумі 2 000 грн.; з 19 вересня 2016 року в сумі 0,00 грн. за рішенням банку і в подальшому кредитний ліміт не змінювався, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача (а.с.75). Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджений доданою до матеріалів справи випискою по особовому рахунку відповідача за період з 16 листопада 2013 року по 01 березня 2020 року (а.с.57-58).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 15 вересня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 44 378,79 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 643, 87 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 в розмірі 590,68 грн., нарахованої пені у розмірі 42 144,24 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками на прострочений кредит, згідно ст.625, та пені. В частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту відмовив у зв`язку із пропуском строку позовної даності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, в розмірі 590,68 грн. та пені в розмірі 42 144, 24 грн. В той же час колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог у стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту , проте не погоджується з її підставами.

Колегія суддів не може погодиться з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту у зв`язку з пропуском строку позовної давності та наголошує на тому, що у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2010 року №14 судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції прийшов до помилково висновку про можливість застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у зв`язку з пропуском строку саме у зв`язку з його недоведеністю.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки на підтвердження цього банком було надано суду тільки розрахунок заборгованості та анкету-заяву, у якій зазначено лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність (а.с.7-9,12).

У вказаній анкеті-заяві відсутні дані про те, який тип картки виявила бажання оформити ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_1 , оскільки відповідні графи анкети-заяви пусті, строк її дії, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.

Банком не надано суду жодного підписаного ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_1 документу, з якого можливо встановити її волевиявлення на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами щодо розміру кредиту, розміру відсотків, строків повернення, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625, та пені, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов

та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)

і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг

з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови

та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі

№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 листопада 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 жовтня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_1 тому відсутні підстави вважати, що остання була ознайомлений із ними.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що банком надано достатньо доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів та користування ними, а саме розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором та виписку по рахунку є безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем картки з кредитним лімітом до суду першої інстанцій АТ КБ «ПриватБанк» не надано, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України.

Довідка про видачу карток не може бути належним доказом на підтвердження заявлених позивачем вимог, оскільки вона не містить підпису позичальника та в анкеті-заяві не зазначено про видачу даних карток.

Посилання АТ КБ "ПриватБанк" на висновки, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду не можуть бути прийняті судом, оскільки оскаржуване судове рішення не суперечить висновкам, які викладені у вказаних постановах й, відповідно, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, не можуть біти прийняті до уваги у зв`язку з їх недоведеністю.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит та пені, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 643, 87 грн., виклавши їх у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 травня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.