Провадження № 22-ц/802/1440/21 Категорія: 41 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Бовчалюк З. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника стягувача Терещука Ю. О.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на дії приватного виконавця Виконавчого округу Волинської області Клехо Анатолія Євгеновича за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2021 року стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернувся до суду з скаргою на дії приватного виконавця Виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. Скарга мотивована тим, що приватний виконавець безпідставно повернув виконавчий документ стягувачу, адже судом була надана відстрочка виконання рішення суду. Просить суд визнати неправомірними дії Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. з повернення виконавчого документу стягувачу без виконання. Зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. прийняти виконавчий лист від 29.07.2021 до виконання та відкрити виконавче провадження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на дії приватного виконавця задоволено. Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо Анатолія Євгеновича з повернення виконавчого документу стягувачу неправомірними. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо Анатолія Євгеновича прийняти виконавчий лист від 29.07.2021 року до виконання та відкрити виконавче провадження.

Боржник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на зазначену ухвалу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значеннядля справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на дії приватного виконавця. Вказує, що у виконавчому листі зазначено, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цій справі набрало законної сили 11 вересня 2017 року, строк пред`явлення до виконання до 12 вересня 2020 року. Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 зазначено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» із змінами, внесеними Законом України від 16.09.2020 втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим законом. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» припинив свою дію не 21 червня 2021 року, а 23 вересня 2021 року, тобто судом першої інстанції зроблено помилковий висновок. З посиланням на постанову Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 753/9948/20 зазначає, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не забороняв ТзОВ «Кей-Колект» звернутись до суду для отримання виконавчого документу і не забороняв стягувачу пред`явити його до виконання в строк визначений законодаством для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стягувач ТзОВ «Кей-Колект» подало відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.2015 у справі № 161/4136/15 у редакції зміненій рішенням Апеляційного суду Волинської області від 11.09.2017 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТзОВ «Кей-Колект» за кредитним договором № 0 від 30 жовтня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 в розмірі 3 827 974,89 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 101,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1 364 042,00 грн. На період дії Закону України від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зупинити примусове звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , тобто з резолютивної частини рішення суду встановлено, що виконання рішення відстрочено, а обставина з якою пов`язаний початок перебігу процесуальних строків є момент втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У апеляційній скарзі боржниця стверджує, що суд допустив порушення норми закону зазначаючи дату припинення дії Закону 21 червня 2021 року, а не дату фактичного завершення мораторію з врахуванням інших нормативно-правових актів 23 вересня 2021 року. І на підтвердження своєї позиції наводить постанову Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 753/9948/20, яка підтверджує те, що приватний чи державний виконавець має право відкрити виконавче провадження на час дії мораторію, тобто яким чином дана обставина впливає на незаконність ухвали та як порушено права боржниці невідомо. З`ясування обставин незвернення стягувача до суду із заявою про видачу виконавчого листа у період з 11.09.2017 по 12.09.2020, не порушує права боржниці. Рішення суду двічі було винесено на користь ТзОВ «Кей-Колект», рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили 11.09.2017, обов`язок виконати рішення суду покладено саме на боржницю. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Приватний виконавець Виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. подав клопотання про розгляд апеляційної скарги боржника без його участі.

Представник боржника підтримав в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені, представник стягувача апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу боржника необхідно задовольнити частково.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 посилалася на те, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, а саме що її не було повідомлено про дату та час розгляду справи.

За частиною 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Встановлено, що у матеріалах цивільної справи відсутні дані про отримання боржником повідомлення суду про судове засідання на 13 вересня 2021 року. Суд першої інстанції розглянув справу у відсутності боржника.

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу у відсутності боржника ОСОБА_2 , яка не була належним чином повідомлена про дату, час і місце засідання суду, то ухвалене судове рішення підлягає скасуванню. Суд апеляційної інстанції наділений правом ухвалити судове рішення у справі.

Розглядаючи скаргу, суд виходить з такого.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року у цивільній справі №161/4136/15-ц у рахунок заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «Кей-Колект» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30 жовтня 2007 року в сумі 91111,82 долари США, що становить 791792,30 грн, з яких: прострочений основний борг 87469,39 доларів США, що становить 694393,25 грн, прострочені проценти 11576,49 доларів США, що становить 91902,28 грн, пеня за порушення термінів повернення кредиту 63,06 доларів США, що становить 500,61 грн, пеня за порушення термінів сплати процентів 629,34 долари США, що становить 4996,16 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 101,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. В іншій частині позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» відмовити за необгрунтованістю. На період дії Закону України № 1304-VІІ від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зупинити примусове звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 . Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року встановленго початкову ціну предмета іпотеки квартиру загальною площею 101,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 11 вересня 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду від 23 квітня 2015 року в даній справі змінено, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» за кредитним договором № 0 від 30 жовтня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , в розмірі 3 827 974 (три мільйони вісімсот двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) грн 89 коп., яка складається з: 2 249 194 (двох мільйонів двохсот сорока дев`яти тисяч ста дев`яності чотирьох) грн. 46 коп. заборгованості за кредитом, 1 547 289 (одного мільйона п`ятсот сорока семи тисяч двохсот вісімдесяти дев`яти) грн 43 коп. заборгованості за процентами, звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 101,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1 364 042 (один мільйон триста шістдесят чотири тисячі сорок дві) грн». В решті рішення залишити без змін.

На примусове виконання цього рішення суду, судом 29 липня 2021 року був виданий виконавчий лист, який стягувачем пред`явлений до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Волинської області Клеху Анатолію Євгеновичу.

Повідомленням від 05 серпня 2021 року приватний виконавець цей виконавчий лист повернув стягувачу на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із пропуском встановленого законом строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За п. 2 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

Заборона на звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, введена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність 21 квітня 2021 року та поновив свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року.

Згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перервалися з набуттям чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому стягувач не пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 11.11.2021 у справі № 127/2119/13-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц вказано, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Є правильними висновки суду першої інстанції про те, що за своїм змістом положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є однієї із форм відстрочення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі №161/4136/15-ц почав свій відлік на наступний день, після втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», і на момент пред`явлення стягувачем цього листа до примусового виконання у серпні 2021 року, цей строк не був пропущений, а у приватного виконавця були відсутні правові підстави для повернення його стягувачу на підставі п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції з`ясував обставини справи, однак порушив норми процесуального права, не повідомивши боржника ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, як це передбачено ч. 1 ст. 450 ЦПК України, а тому оскаржувана ухвала у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення. Оскільки ОСОБА_2 просила скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні скарги, а суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги на дії приватного виконавця, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 442 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року в цій справі скасувати та постановити нову ухвалу.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на дії приватного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо Анатолія Євгеновича з повернення виконавчого документу стягувачу.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо Анатолія Євгеновича прийняти виконавчий лист від 29 липня 2021 року до виконання та відкрити виконавче провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді