Справа № 344/1591/21
Провадження № 2/344/1987/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретаріc/з: Лукинів І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» про визнання недійсним договору -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» (надалі - «Відповідач»), в якому просив визнати недійсним договір №3850958 від 15.08.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ».

Позовні вимоги мотивовано тим, що при укладенні оскаржуваного договору №3850958 від 15.08.2020 року було порушено вимоги чинного законодавства, у зв`язку з чим він підлягає визнанню недійсним.

Як зазначено в позовній заяві, оскаржуваний договір не було підписано Позивачем в письмовій формі, так як прийнято пропозицію Відповідача укласти електронний договір (акцепт) шляхом зазначення у чек боксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»; не дотримано норми ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач також не надав необхідну інформацію щодо умов договору за ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» і через брак знань для підписання цього договору ОСОБА_1 було введено в оману Відповідачем. Відсутня розписка чи інший документ про отримання коштів, укладений договір містить ознаки кредитного, а, отже, мав бути укладений письмово; в договорі не вказано ціни та сукупної вартості кредиту, внаслідок чого нараховано більший відсоток, а неустойка є явно завищеною та не відповідає п.6 ст.3, ч.3 ст.509, ч.1,1 ст.627 ЦК України; як наслідок, даний правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики (Позивача введено в оману на рахунок істотних умов договору), порушено принцип рівності сторін.

Позивачем разом із позовом подано заяву про розгляд справи без його участі.

Представником Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», - подано до суду Відзив на позов, в якому представник заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача у відзиві на позов покликається на те, що при укладенні оскаржуваного договору №3850958 від 15.08.2020 року його сторонами було дотримано усіх вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для визнання його недійсним - відсутні.

Як зазначено у відзиві на позов, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови. Відповідач надав Позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу.

У Відзиві на позов представник Відповідача просив розглядати справу без його участі.

Позивач скористався наданим процесуальним законом правом на подання відповіді на відзив, у якій, в тому числі, в резолютивній частині просив здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості, в рахунок погашення суми тіла кредиту.

В той же час, чинним процесуальним законом не передбачено права позивача в цивільній справі на збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, зміну предмета чи підстав позову у відповіді на відзив на позов. З таких підстав повинна бути подана відповідна заява з дотриманням встановлених процесуальним законом вимог, чого в даній справі Позивачем не дотримано.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в письмових заявах пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

За частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

15 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Договір про надання кредиту №3850958 (а.с. 45-49) (надалі - також «Договір»), за умовами якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а Позичальник зобов`язувався повернути кредит і сплатити проценти за корситування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору.

Сума кредиту склала 12 000,00 грн. (пункт 1.3 Договору).

Згідно з пунктом 1.4 Договору кредит надається Позичальнику… в безготівковвій формі шляхом перерахування на картковий рахунок Позичальника.

Вважаючи вищевказаний договір таким, що укладено з порушенням вимог закону, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про визнання його недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, з матеріалів справи Судом встановлено, що укладення Договору відбулося шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи.

Зокрема, 15.08.2020 року ОСОБА_1 на веб-сайті ТОВ «Алекскредит» увійшовши в особистий кабінет оформив заявку про надання кредиту, шляхом обрання Позичальником бажаних параметрів. У даному випадку Позичальник обрав суму кредиту - 12 000,00 грн. та Базовий період - 13 днів.

Хронологія дій Позичальника в системі відображена в Log-file послідовності (хронології) дій ТОВ «Алекскредит» та заявника №3850958 (а.с.37), в якій міститься повна інформацію про послідовність дій Кредитодавця та Позичальника у спірних правовідносинах.

Зокрема, після здійсненої перевірки та прийняття Кредитором рішення про надання кредиту за вищевказаною заявкою, Заявнику було направлено посилання на Пропозицію укласти договір (Оферту) щодо надання кредиту №3850958 від 15.08.2020 року, що містило умови договору (сума кредиту, строк кредитування, проценти за користування кредитом, акційна/базова/спеціальна процентна ставка), паспорт споживчого кредиту, та одноразовий ідентифікатор PS3850958.

15.08.2020 року о 14:04:54 год. відбулося прийняття Заявником оферти фінансової установи за вищезазначеними умовами та підписання Оферти та паспорту споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором PS3850958.

15.08.2020 року о 15:09:24 год. відбулося направлення фінансовою установою заявнику підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа.

Крім того, як випливає зі змісту п. 7.5 Договору, сторони узгодили, що укладаючи цей договір, позичальник заявляє та гарантує кредитодавцю, що він:

7.5.1. усвідомлює та підтверджує, що умови договору та Правил йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими;

7.5.2. під час укладання цього договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

7.5.3. надав інформацію, відомості та документи для укладення цього договору, які є достовірними і відповідають дійсності.

На підставі укладеного Договору ТОВ «Алекскредит» 15.08.2020 року перераховано на картковий рахунок Позичальника кредитні кошти (кредит) у розмірі 1 2000,00 грн. (а.с.38).

Згідно з п. 2.1.4., 2.2.2. Договору Позичальник може за згодою Кредитодавця укласти з останнім Додаткову угоду подовження строку Базового періоду, Строку дії Договору та зміну Кінцевої дати виконання Договору.

28.08.2020 року між Позичальником та Кредитодавцем було укладено Додаткову угоду, згідно умов якої Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до закінчення строку дії Договору - 26.03.2021 року у загальному розмірі 18 125,40 грн., що поділяється на платежі у розмірі 18119,00 грн. до 27.09.2020 року та 6,40 грн. до 26.03.2021 року.

Станом на час подання відзиву на позов Відповідача, як випливає з його змісту, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за Договором.

В той же час, вважаючи Договір таким, що укладено з порушенням умов чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про визнання його недійсним.

1. Стосовно доводів Позивача про не підписання ним договору у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним, цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Крім того, згідно з ч.3-6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також за ч.7-8, 10-13 ст.11 цього ж закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього (ч.8).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар визначається згідно з положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі якщо предметом електронного договору є надання послуг у сфері електронної комерції, обов`язок постачальника перед споживачем вважається виконаним у момент, коли надана постачальником послуга відповідає властивостям, визначеним договором або законодавством. Електронним договором може бути визначено інший момент виконання зобов`язань між сторонами.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Дія цього положення не поширюється на електронні правочини, пов`язані з одноразовим наданням інформаційних електронних послуг або послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, оплата яких здійснюється дистанційно. Постачальник таких послуг має надати змогу споживачеві ознайомитися з найменуванням постачальника, його місцезнаходженням та порядком прийняття претензії щодо послуги.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України (ч.13).

Судом також встановлено, що в пункті 7.3. Договору сторони підтвердили, що даний електронний Договір (договір, укладений у вигляді електронного документа), всі Додатки до нього, Додаткові угоди мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто є вчиненими виключно у письмовій формі в порядку, встановленому Законом України «Про електронну комерцію».

Таким чином, зміст вищенаведених норм спростовує доводи Позивача про не підписання ним письмової форми договору, як підставу недійсності оскаржуваного правочину.

2. Стосовно тверджень Позивача про ненадання йому всієї необхідної інформації щодо істотних умов договору

Статтею 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено:

споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит;

споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту;

споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника;

загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом;

загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит;

загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення договору) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Інформація про платежі, що надається споживачу кредитодавцем відповідно до частин другої та третьої цієї статті, обов`язково має включати базу розрахунку платежів (суму, на підставі якої робиться відповідний розрахунок, зокрема суму наданого кредиту, суму непогашеного кредиту тощо). Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"). У разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом. Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення.

При цьому, за змістом ст.13 вищезазначеного закону договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Як встановлено Судом, відповідно до пункту 7.5. Договору, укладаючи цей Договір, Позичальник заявляє та гарантує Кредитодавцю, що він:

7.5.1 усвідомлює та підтверджує, що умови договору та Правил йому зрозумілі відповідають його інтересам, є розумними та справедливими;

7.5.2 під час укладання цього договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

7.5.3 надав інформацію, відомості та документи для укладення цього договору, які є достовірними і відповідають дійсності.

7.5.6 Отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 За України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

7.5.7 Письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб встановлюється виключно такими особами, відповідно, Кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/о зміну протягом Строку дії Договору і не включає їх до розрахунку орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для Позичальника.

7.5.8 Повідомлений про свої права згідно з Законом України «Про захист прав споживачів».

7.5.9 Отримав від Кредитодавця інформацію з дотриманням вимог діючого законодавства, що забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

За змістом пункту 7.7 Договору Сторони погодили, що з укладенням цього Договору Сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов.

Отже, зі змісту наданих Суду разом із відзивом на позов документів, та зі змісту наведених пунктів укладеного між сторонами Договору, вбачається, що Позичальника перед укладенням Договору було ознайомлено з інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Відтак, відповідні посилання Позивача є безпідставними.

3. Щодо твердження Позивача про невідповідність Договору положенням . 5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відповідальність сторін врегульовано Розділом 5 Договору (а.с.47).

Так, згідно з п. 5.3. Договору встановлено, що якщо Позичальник не виконав Зобов`язання у Кінцеву дату виконання Договору, такі Зобов`язання є простроченими і Позичальник зобов`язаний за вимогою Кредитодавця сплатити пеню у розмірі 0% від Основної суми кредиту за один день прострочення виконання Зобов 'язань.

Примірним договором про надання кредиту ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» не передбачено нарахування неустойки у разі невиконання Позичальником графіку платежів.

За укладеним Договором протягом всього строку дії Договору, а саме 223 дня (з 15.08.2020 року по 26.03.2021 року) передбачено нарахування процентів за користування кредитом: з 15.08.2020 року по 28.08.2020 року - 1,7% за один день користування кредитом; з

29.08.2020 року по 26.03.20212 року - 3 % за один день користування кредитом.

Компенсаційних нарахувань за користування кредитними коштами Договором не передбачено.

Крім того, у пункті 5.4 Договору сторони обумовили сплату Позичальником штрафу у розмірі 200,00 грн. за кожний випадок порушення ним п. 2.4.4 Договору (неповідомлення письмово про зміну свого місця проживання, контактних даних тощо).

Отже, за укладеним Договором сплаті підлягає лише сума кредиту та проценти за користування ним.

Інших нарахувань Відповідачем не здійснюється, оскільки ставку пені визначено сторонами у 0%.

Враховуючи викладене, посилання Позивача на невідповідність Договору положенням п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - є необґрунтованими та безпідставними.

4. Стосовно доводів Позивача про відсутність у Договорі інформації про ціну та сукупну вартість кредиту, вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб .

Відповідно до змісту п. 1.6. Договору розрахунок Зобов`язань Позичальника із зазначенням строків виконання, умов кредитування, а також дати початку періоду, дати платежу (дати закінчення періоду), загальної суми платежу, Основної суми кредиту та Процентів за користування кредитом, розміру процентної ставки, орієнтовної реальної річної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, орієнтовної загальної вартості кредиту зазначаються у Графіку платежів (п. 2.6. Правил), який є Додатком № 1 до цього Договору.

Згідно змісту Паспорту споживчого кредиту (а.с.40-43) в ньому сторонами передбачено загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі): за лояльними (покращеними) умовами кредитування та за загальними умовами кредитування, орієнтовну реальну процентну ставку (а.с.41).

Крім того, у п. 7.2. Договору визначено, що, уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим Договором та Правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись своїх обов`язків та виконувати їх.

Отже, посилання Позивача на те, що Договір не містить ціну та сукупну вартість кредиту не відповідає дійсності, оскільки така інформація міститься в Паспорті кредиту, який є невід`ємним елементом Договору.

5. Стосовно посилання на нечесну підприємницьку практику, як підставу визнання Договору недійсним.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вважається нечесною підприємницькою практикою і забороняється будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики:

1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати;

2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла;

3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача;

4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

Крім того, як роз`яснено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору.

Директива розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди.

Згідно з п. 2 ст. 7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть, якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації.

Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньостатистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах. Також, бездіяльністю, яка вводить в оману визнається ненадання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, яка мала враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року).

Згідно ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Цим самим Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введенні в оману споживачів.

В позовній заяві в якості правових підстав позову ОСОБА_1 покликається на ч.1 ст.230 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В той же час, посилаючись на зазначені обставини, Позивач у позовній заяві не зазначає конкретно у чому полягає допущення Відповідачем, на його думку, нечесної підприємницької практики у спірних кредитних правовідносинах, як і не зазначає в чому саме мав місце обман його з боку Відповідача.

В даному контексті Позивач тільки посилається на встановлення неустойки, яка є явно завищеною, однак, як вже встановлено Судом, оскаржуваним Договором встановлено нульову ставку неустойки.

Інших належних доказів нечесної підприємницької практики чи обману Позивачем не наведено, а Судом таких обставин не встановлено.

При цьому, за правилами ст. 81 ЦПК України факт нечесної підприємницької практики повинен бути доведений і обґрунтований саме Позивачем.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Зважаючи на вищевикладене, Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 362, 364, 367 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273,354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» про визнання недійсним договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2021 року.

Суддя Домбровська Г.В.