Єдиний унікальний номер 227/2197/20
Номер провадження 22-ц/804/1078/21
Номер провадження 22-ц/804/1078/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Любчик В.М. у м. Добропілля Донецької області, повний текст складено 21 січня 2021 року) у цивільній справі №227/2197/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що між сторонами у справі було укладено кредитний договір №K3ILLON06878 від 08.08.2016 року. Відповідно до умов цього договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 719264,02 грн. в строк до 03.08.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Однак відповідач своєчасно не надавав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок непогашення кредиту та відсотків утворилась заборгованість, яка станом на 01.04.2020 року становить 1324612,59 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 438 714,95 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 885 897,64 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 438 714,95 грн. (тіло кредиту).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 21 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що Банком не було надано до суду першої інстанції виписок по рахунку відповідача через неявку останнього у судове засідання та відсутність заперечень з його боку на позов. Необхідність їх надання виникла у банку тільки після отримання копії оскаржуваного рішення.

Вважає,що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 уклав кредитний договір із банком, на підставі якого позивачем відкрито не відновлювану кредитну лінію з кредитним лімітом в розмірі 719 264,02 грн. Видача коштів згідно кредитної лінії підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 та меморіальними ордерами. За користування кредитом позивач сплачує фіксовані проценти в розмірі 32 % річних. Згідно п.6.7 Договору сторони домовились про збільшення строку позовної давності до 15 років. Зменшення поточного ліміту здійснюється згідно графіку, додаток 1 до кредитного договору від 08.08.2016 року.

Позичальник своїм підписом у кредитному договорі, а також фактичним використанням коштів та погашенням кредиту згідно із графіком підтверджує факт ознайомлення та погодження з кредитними умовами.

Однак, починаючи з лютого 2017 року відповідач припинив погашення заборгованості згідно із встановленим графіком, чим порушив умови кредитного договору та положення ст. 509, 526, 1054 ЦК України.

Зазначає, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, а також, що письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те,що позивачем не надано належних первинних документів,які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Додані до апеляційної скарги документи на його думку не можуть бути залучені як належний доказ,оскільки зазначені документи банком не було подано до суду першої інстанції і не зазначено причини їх не подачі. Крім того, копії документів не засвідчені належним чином.

У судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Топоров А.О.. Ткаченко А.О. та представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток-повідомлень (а.с.161,162,163).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у порушення своїх процесуальних обов`язків не було надано підтверджуючих первинних документів щодо надання відповідачу кредитних коштів.

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас пунктами третім - четвертим частини п`ятої ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом першої інстанції справу розглянуто у спрощеному провадженні за відсутності сторін,повідомлених належним чином,тому суд був позбавлений можливості роз`яснити сторонам їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та наслідки неподання відповідних доказів; та сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Поряд з цим, підставою для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції вказав на відсутність доказів,які б підтверджували видачу відповідачеві кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції не виконав вимог, встановлених статтею 12 ЦПК України, не роз`яснив позивачеві наслідків неподання відповідних доказів, чим не сприяв останньому у реалізації його прав.

З матеріалів справи вбачається, що від представника відповідача до суду першої інстанції надходили пояснення, в яких він заперечував обставини отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі та на умовах визначених договором № K3ILLON06878 від 08.08.2016 року. Однак підтвердження того,що дані заперечення надсилались стороною, яка їх подала, на адресу позивача відсутні.

Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, однак представник позивача не приймав учать у судових засіданнях, а отже не знав про заперечення відповідача щодо отримання кредитних коштів та надати відповідні докази на їх спростування.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які з поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що подані позивачем до суду апеляційної інстанції докази, а саме: виписки за рахунком № НОМЕР_1 з меморіальними ордерами та виписки за рахунком № НОМЕР_2 , мають виключне значення для правильного вирішення справи, які не були подані до суду першої інстанції з поважних причин, а тому такі докази приймаються апеляційним судом до уваги як належні та допустимі .

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)

позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K3ILLON06878 з лімітом в 719264,02 грн.,зі сплатою 32% річних за користування кредитом. Зазначений договір підписано сторонами.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору № K3ILLON06878 від 08.08.2016 року, сторони погодили графік погашення заборгованості за кредитним договором (графік зменшення поточного ліміту), відповідно до якого відповідач зобов`язаний погашати кредит частинами (періодичним платежами), починаючи з 08.09.2016 року, з кінцевим строком повернення кредиту 03.08.2017 року. Додаток також має підпис позичальника.

Таким чином відповідач був повідомлений про умови кредитування та узгодив саме ті умови, про які вважав узгодженими банк.

Згідно із наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 01.04.2020 року становить 1324612,59 грн.,з яких: заборгованість за тілом кредиту 438714,95 грн. та заборгованість за пенею 885897,64 грн., із яких банк просив стягнути з відповідача заборгованість лише за тілом кредиту в сумі 438714,95 грн.

В підтвердження укладання договору позивачем надано копію кредитного договору від 08 серпня 2016 року, де зазначено ідентифікаційний код , серія та номер паспорту, адреса проживання ОСОБА_1 , з підписом позичальника на кожному із чотирьох аркушів договору.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 10.08.2016 року мала місце видача йому коштів в сумі 268845,97 грн. та 415182,62 грн. Зазначена обставина підтверджується меморіальними ордерами від 10.08.2016 року про видачу зазначених коштів ОСОБА_1 (а.с.113)

Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором № K3ILLON06878 від 08.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 вносив неодноразово щомісячні платежі на погашення заборгованості за наданим кредитом,процентами та пенею, починаючи з 08 вересня 2016 року по 16 травня 2017 року включно на загальну суму в 245347,64 грн.

Часткове погашення кредиту позичальником 08.09.2016 року; 09.10.2016 року ; 10.10.2016 року; 10.11.2016 року; 08.12.2016 року ;18.01.2017 року та 16 травня 2017 року підтверджується розрахунком заборгованості, випискою із рахунку та частково меморіальними ордерами.

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідачеві банком було надано кредитні кошти та ОСОБА_1 проводив їх часткове повернення.

За змістом ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст.12, ч.1 ст. 81, 84 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами з видачею кредитних коштів ОСОБА_1 апеляційний суд вважає належними та допустимими.

Факт укладання договору відповідачем не оспорюється.

ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та видачу кредитних коштів ОСОБА_1 ..

Відповідач, посилаючись на те, що відсутні докази надання коштів за умовами договору, не спростував отримання кредитних коштів та часткове повернення ним отриманого кредиту.

З розрахунку заборгованості за договором від 08.08.2016 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 , вбачається наявність заборгованості за тілом кредиту станом на 01.04.2020 року в сумі 438714,95 грн. та яким підтверджується надання грошових коштів відповідачеві та періодичні погашення за наданим кредитом ( а.с. 4);

Наданий банком розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Доказів того,що за кредитним договором відповідачем не вносилися кошти на його повернення також не надано.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення, тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи ОСОБА_1 , при цьому останній свідомо уклав договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його. Таким чином, при підписанні кредитного договору ОСОБА_1 погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання. Вказаний договір є чинним, у встановленому законом порядку не був визнаний недійсним. Доказів того, що між сторонами існують якісь інші правовідносини також не надано.

Таким чином позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів наявність договірних відносин із відповідачем та передачу йому грошових коштів на умовах, погоджених з останнім , та наявність заборгованості за договором кредиту у розмірі 438 714,95 грн. Однак відповідач, на якого покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме, надати докази того, що кредитні кошти повернуті позикодавцю або спростувати суми боргу, заявленого позивачем, не надав під час розгляду справи жодних доказів в спростування позовних вимог.

Доводи про те, що надані до апеляційної скарги виписка із рахунку та меморіальні ордери не можуть бути належними доказами,оскільки не надані суду першої інстанції та не завірені належним чином, є безпідставними. Надані позивачем виписка із рахунку та меморіальні ордери є документами із банківської комп`ютерної програми та завірені електронним цифровим підписом представника банку.

За встановлених обставин висновок суду першої інстанції про те, що банк не надав доказів того,що відповідачеві видавалися кошти є безпідставним, оскільки банк надав всі документи, в тому числі і виписку із рахунку про рух коштів, меморіальні ордери, які підтверджують видачу ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його ним не заявлялись.

Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не отримував та не користувався кредитом.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції, помилково зазначив про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення тіла кредиту у розмірі 438714,95 грн. у зв`язку із недоведеністю.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту ) у розмірі 438 714,95 грн..

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок про задоволення позовних вимог банку йому підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 16451,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 21 січня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІДН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором №K3ILLON06878 від 08.08.2016 року у розмірі 438 714,95 грн. (чотириста тридцять вісім тисяч сімсот чотирнадцять гривень) 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 16451,80 грн. (шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна ) гривня 80 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.

Судді: