Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі судового засідання Аксьоновій О.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах малолітньої ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1.,до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 ,про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 р.позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідачка є матір`ю ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1.,яка має статус дитини,позбавленої батьківського піклування,з червня 2013 р.проживає у сім`ї опікунки ОСОБА_3 ,перебуває на її вихованні та утриманні.

Відповідачка,яка проживає окремо від дитини,в період з 05.06.2013 р.по 24.07.2019 р.відбувала покарання у місцях позбавлення волі,після звільнення питання про повернення дитини на виховання у сім`ю матері не ініціювала,ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків,з дитиною не спілкується,ніякої участі у вихованні та розвитку доньки не приймає,життям та здоров`ям не цікавиться,матеріально дитину не утримує,всі батьківські обов`язки відносно дитини виконує опікунка.

Батько дитини у свідоцтві про її народження вказаний зі слів матері.

Як зазначає позивач,між дитиною та відповідачкою не виникло особистих зв`язків та почуття любові,відповідачка ніколи не виявляла цікавості до життя доньки,здоров`я,успіхів у навчанні та розвитку здібностей,не вітала із святами,подальшою її долею не переймається,місце перебування відповідачки невідоме.

Посилаючись на ці обставини,позивач з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22.06.2020 р.

Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження.

Відповідачка відзиву на позов не надала.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі,додатково повідомив,що з часу подання позову до суду відповідачка до органу опіки не з`являлась,долею дитини не цікавилась,із заявою про її повернення не зверталась.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, судові повістки,які надсилались на останню відому адресу її реєстрації та проживання,повернуті до суду із зазначенням про відсутність адресату.

Інформація про виклик відповідача в судове засідання розміщена на офіційному сайті «Судова влада».

Враховуючи,що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання,не з`явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення.

Третя особа ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі.

Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, враховуючи позицію третьої особи по суті спору,суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом даного позову є вимога органу опіки в інтересах малолітньої дитини до її матері про позбавлення батьківських прав.

Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З матеріалів справи суд встановив,що ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2.,є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка проживає та зареєстрована з опікункою ОСОБА_3 за місцем реєстрації останньої АДРЕСА_1 .

Батько дитини у свідоцтві про її народження вказаний зі слів матері.

Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини.

Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

При розгляді справи суд встановив,що відповідачка з червня 2013 р. проживає окремо від дитини,до липня 2019 р.відбувала покарання у місцях позбавлення волі,після звільнення без жодних поважних причин не приймає участі у вихованні дитини,з донькою не спілкується без жодних перешкод для цього,питання про повернення дитини у сім`ю матері не ініціювала.

Вихованням ОСОБА_1 займається її опікунка ОСОБА_3 .

Зі змісту позову вбачається,що матір дитини ОСОБА_1 ніколи не цікавилась її життям,не вітала на свята,не спілкувалась жодним із доступних засобів телефонного або іншого електронного зв`язку,не запрошувала спільно проводити час,не обізнана про її інтереси,не зробила ніякого особистого внеску у її виховання та розвиток,через що дитина не сприймає власну матір як близьку людину,не має до неї ніяких почуттів та емоційного зв`язку.

ОСОБА_1 з 14.02.2013 р.перебуває на обліку в службі у справах дітей Запорізької міської ради,з 22.02.2013 р.має статус дитини,позбавленої батьківського піклування,виховувалась у Запорізькому обласному спеціалізованому будинку дитини «Сонечко» до встановлення над нею опіки,наразі мешкає у сім`ї опікунки.

З письмовими поясненнями опікунки ОСОБА_3 ,мати дитини ОСОБА_2 після звільнення з місць позбавлення волі у липні 2019 р.до дитини не приїздила,її долею не цікавилась,аліменти не сплачує,місце її перебування невідоме.

Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 09.06.2020 р.,малолітня ОСОБА_1 перебуває під опікою та проживає разом із опікункою ОСОБА_3 ,яка самостійно займається її вихованням,утриманням,розвитком,мати дитини ОСОБА_2 за місцем проживання дитину не навідує,ніяким чином про дитину не піклується, питання повернення дитини не ініціювала . Позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1.,є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків,що відповідає інтересам дитини.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідачка як мати ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1.,не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання дитиною дошкільної освіти.

Фактично між дитиною та матір`ю не виникло родинних стосунків,притаманних сім`ї,між ними немає почуттів любові,особистої прихильності,емоційного зв`язку.

Відповідачка проживає окремо від дитини,адреса її перебування невідома,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлювала,це вказує на те,що виховання дитини опікункою та самоусунення матері від участі у житті доньки є для неї зручним.

Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідачка без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно доньки, небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї надалі,суд прийшов до висновку,що винна поведінка матері відносно доньки знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачки необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки матері відносно доньки та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідачки батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки суд стягує у дохід держави судовий збір з вимог немайнового характеру,від попередньої сплати якого позивач звільнений.

На підставі ст.ст.150,164,165 СК України, ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір з вимог немайнового характеру у розмірі 840(вісімсот сорок )гривень 80 копійок.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України у рішенні зазначаються відомості про учасників справа:

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП невідомий, адреса реєстрації невідома,останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ,остання відома адреса реєстрації АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Ю.А.Галущенко