Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
Справа № 215/5872/20
Провадження 2-о/215/13/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

Головуючої судді: Красюк К.І.;

секретар судового засідання: Паращенко В.Д.

за участі заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого позовного провадження в залі суду № 2 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника та факту втрати джерела засобів до існування після смерті чоловіка, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 . На момент смерті чоловік проживав разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 , де заявниця не була зареєстрована, що підтверджується Актом про фактичне місце проживання. На момент смерті чоловіка вона була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Проживаючи однією сім`єю, вони вели спільне господарство, до моменту смерті чоловіка заявник знаходилась у нього на утриманні, оскільки розмір її заробітної плати був значно нижчим, ніж розмір заробітної плати, а згодом і пенсії, яку отримував її чоловік. За час шлюбу, вона постійно отримувала від свого чоловіка ОСОБА_3 допомогу, яка була основним джерелом засобу для існування та забезпечення сім`ї необхідними продуктами та ліками. На час смерті чоловіка заявник отримувала мінімальну зарплатню, якої вистачало лише на сплату комунальних платежів. Після смерті чоловіка вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника, але отримала відмову, так як відсутня довідка про спільну реєстрацію (проживання) з годувальником на момент смерті, тобто не встановлено факт перебування на утриманні. Таким чином, встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника та факту втрати джерела засобів до існування після смерті чоловіка має для заявниці юридичне значення для переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Ухвалою судді від 07.12.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження, та призначено судове засідання по справі.

Заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду відгук на заяву, просять проводити розгляд справи у відсутність представника управління та вирішення питання по справі залишили на розсуд суду (а.с.39-40).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги. ОСОБА_1 пояснила, що вони з чоловіком проживали разом за адресою його реєстрації до моменту смерті чоловіка, який за життя працював в шахті, і відповідно отримував значно більшу зарплату та належне пенсійне забезпечення, а заявник отримувала мінімальну заробітну плату, якої ледь вистачало на оплату комунальних платежів. Забезпечення сім`ї здійснювалося виключно за рахунок чоловіка. Наразі заявник вийшла на пенсію за віком, тому отримує мінімальну пенсію, та, враховуючи її розмір, не може забезпечити собі належні умови до існування.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили надані ОСОБА_1 пояснення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявника - ОСОБА_3 (а.с.7), з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.04.1983 року (а.с. 10). ОСОБА_3 за життя, з 14.03.1975 по ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 (а.с.12). Фактично з 1983 року до моменту смерті ОСОБА_3 заявниця проживала разом з чоловіком за вказаною адресою, що підтверджується показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та Актом про фактичне місце проживання особи від 21.09.2020 року (а.с. 9).

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту перебування на утриманні судами також приймається до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Померлий, так як за життя працював у шахті дробильником, отримував відповідну заробітну плату, а заявник на момент смерті свого чоловіка отримувала мінімальну заробітну плату, що підтверджується наданими до заяви довідками про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за 2000-2005 роки. Доходи померлого чоловіка перевищували доходи заявниці подекуди у 7-10 разів.

Згідно зі ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утримані, мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утримання померлого годувальника, відносяться особи, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Так ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право за бажанням перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що ОСОБА_1 знаходилася на повному утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_3 , допомога якого була постійним і основним джерелом засобів до існування заявника, тобто у зв`язку з його смертю вона втратила джерело засобів до існування.

У своїй заяві заявниця просить встановити два факти: перебування на утриманні померлого годувальника та втрати джерела засобів до існування після смерті чоловіка.

Разом з тим, саме юридичне значення для неї має факт перебування на утриманні померлого годувальника, а встановлення іншого факту - втрати джерела засобів до існування після смерті чоловіка, не створює жодних юридичних наслідків.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, а саме в частині встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, та в решті заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 211 ч.3, 259, 263, 264,265, 272, 273, 315, 319, 354, 355 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

У разі якщо рішення не було вручено у день його складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення копії рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійоного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження за адресою: м. Дніпро,

вул. Наб. Перемоги, 26, .

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2021 року.

Суддя: