Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2021 Справа №607/2355/21

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 липня 2019 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 15 800 доларів США зі строком повернення до 28 липня 2019 року. Позика була надана для особистих потреб відповідача. У зазначений строк ОСОБА_2 кошти ОСОБА_1 не повернув, став уникати зустрічей, не відповідати на телефонні дзвінки. У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року звернувся з письмовою заявою до Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області. 02 листопада 2020 року слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Тільчак І. В. внесла відомості до ЄРДР №0002203 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України. 29 грудня 2020 року кримінальне провадження № 0002203 було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, в діях ОСОБА_2 , оскільки в даному випадку наявні цивільноправові відносини між сторонами. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 свого зобов`язання позивач просить стягнути з нього заборгованість за договором позики, розмір якої, станом на 08 лютого 2021 року становить 16 551,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 лютого 2021 року (1 дол. США = 27,710701 грн) становить 458 728,72 грн, з яких: 15 800 доларів США (за курсом НБУ становить 437 660 грн) заборгованість за договором позики та 751,88 доларів США (за курсом НБУ становить 20 827 грн 88 коп.) 3% річних та судовий збір в розмірі 4 587,30 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 11 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

09 квітня 2021 року судом зареєстровано заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій він з огляду на те, що 09 квітня 2021 року ОСОБА_2 повернув кошти в розмірі 2200 доларів США, що за курсом НБУ становить 61 534 грн, просив зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, розмір якої станом на 09 квітня 2021 року становить 14 293,20 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 квітня 2021 року (1 дол. США = 27,976 грн) становить 399 866,56 грн, з яких: 13600 доларів США (за курсом НБУ становить 380 473,60 грн) заборгованість за договором позики та 693,20 доларів США (за курсом НБУ становить 19 392 грн 96 коп.) 3% річних.

Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляду справи за його відсутності, зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є письмова розписка, а відтак на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судове засідання поводиться у його відсутності.

За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Згідно розписки, оригінал якої долучено до матеріалів справи, 12 липня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 19 лютого 2019 року взяв у борг суму 15 800 дол. США готівковими грошима у ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 . Зобов`язався повернути отримані кошти включно до 28 липня 2019 року у розмірі 15 800 (п`ятнадцять тисяч вісімсот) доларів США. Гроші отримав у повному обсязі.

Як слідує із письмових пояснень ОСОБА_2 від 24 листопада 2020 року, він вкінці 2019 року позичив грошові кошти у ОСОБА_3 у розмірі 14 000 дол. Спочатку позичив 8 000 дол., після чого ще 2 000 дол. та 4 000 дол. Періодично він та його мати віддавали грошові кошти. Він дійсно надав розписку ОСОБА_4 про те, що обіцяв йому віддати ці позичені гроші та засвідчив його своїм підписом та печаткою ФОП. На даний час, фірма «Legrangio» припинила роботу у зв`язку із заборгованістю. Повідомив, що позичені кошти буде віддавати періодично у зв`язку з тим, що не може знайти роботу.

29 грудня 2020 року слідчий СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Тільчак І. В. винесла постанову, якою кримінальне провадження № 0002203, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2020 року за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, закрила у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка від 12 липня 2019 року. ОСОБА_2 отримав 15 800 дол. США готівковими грошима у ОСОБА_1 . Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить також про те, що боргове зобов`язання не виконане, що також відповідає змісту статті 545 ЦК України.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільноправових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, згідно висловленої правової позиції у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14134цс18 Великої Палати Верховного Суду, зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Щодо визначення 3 % річних у доларах США, то оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором позики, розмір якої станом на 09 квітня 2021 року становить 14 293,20 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 квітня 2021 року (1 дол. США = 27,976 грн) становить 399 866,56 грн, з яких: 13600 доларів США (за курсом НБУ становить 380 473,60 грн) заборгованість за договором позики та 693,20 доларів США (за курсом НБУ становить 19 392, 96 грн) 3% річних.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановленого законом.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено 4 600,00 грн судового збору згідно фіскального чеку від 09 лютого 2021 року. Однак, виходячи із заявлених позовних вимог, йому слід було сплатити судовий збір у розмірі 4 587,28 грн. Таким чином, позивач зайво сплатив 12,72 грн судового збору.

Окрім цього, позивачем було зменшено позовні вимоги до стягнення заборгованості у розмірі 14 293, 20 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 квітня 2021 року становить 399 866,56 грн, а відтак йому необхідно повернути зайво сплачений судовий збір у розмірі 588, 62 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 280283, 352355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 14 293 (чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто три), 20 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 квітня 2021 року становить 399 866 (триста дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот шістдесят шість), 56 грн, з яких: 13600 доларів США (за курсом НБУ становить 380 473,60 грн) заборгованість за договором позики та 693,20 доларів США (за курсом НБУ становить 19 392,96 грн) 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 998 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім),67 грн.

Повернути ОСОБА_1 зайво сплачену суму судового збору в сумі 601 (шістсот одну),34 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська