КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1520/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/8546/19

13 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Яковенка Ярослава Анатолійовича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Петришин Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 28 липня 2019 року о 18 год. 30 хв. у місті Бровари, Київської області, по вул.. Київська, 1, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , у напрямку до м. Чернігів, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Peugeot 307», у результаті чого відбулося зіткнення автомобілів «Peugeot 307», «Citroen Berlingo», «Hundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті даної ДТП транспортний засіб «Hundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, а його власнику ОСОБА_2 завдано матеріальні збитки. Винним у вчиненні ДТП визнано відповідача ОСОБА_1 .

Вказував, що на час настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», яка здійснила позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 69 767,65 грн.

При цьому, позивачем понесені фактичні витрати на здійснення відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 108 959,96 грн., а отже, з урахуванням того, що ДТП трапилася із вини відповідача, а розмір страхової виплати не покрив розміру фактичних витрат, позивач просив стягнути із відповідача різницю між страховою виплатою та фактично понесеними позивачем витратами, розмір якої становить 39 192,31 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 39 192,31 грн. та понесені витрати на судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Яковенко Я.А. просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права. Зазначав, що незважаючи на наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між відповідачем та ПАТ «НАСК «Оранта», суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 39 192,31 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Суд першої інстанції не врахував, що якщо сума відшкодування шкоди більша, ніж зазначена у страховому полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик сплачує суму, зазначену в договорі, а винна у ДТП особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Відповідачем застраховано свою відповідальність в межах 100 000,00 грн., тому сума, яка недоплачена позивачу в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, решта, що перевищує ліміт страхового відшкодування та франшизу, сплачує відповідач.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_2 адвокат Конюшко Д.Б. просив залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року - без змін, посилаючись на те, що перекладання стороною відповідача свого зобов`язання щодо відшкодування шкоди позивачу на страховика є безпідставним та таким, що суперечить ст.. 1194 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль марки Hyundai Tucson, д.н.з., НОМЕР_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого Броварським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області.

Зі змісту постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 28 липня 2019 року о 18 год. 30 хв., в місті Бровари, Київської області, по вул. Київська, 1, керуючи транспортним засобом «DAEWOO Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , в напрямку до м. Чернігів, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Peugeot 307», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого, відбулось зіткнення автомобілів «Peugeot 307», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_3 , «Citroen Berlingo», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , під керуванням ОСОБА_4 та «Hyundai Tucson», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що призвели до матеріальних збитків. ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.12.1; 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вищевказаною постановою Броварського міськрайонного суду Київської області визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

На час виникнення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/7588527 у ТОВ «НАСК «Оранта».

ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою, в якій просив нарахувати йому суму страхового відшкодування відповідно до рахунку на оплату № 2818 від 09 серпня 2019 року.

Згідно висновку про вартість майна № 11137 від 09.09.2019 р. та звіту № 11137 про оцінку КТЗ Hyundai Tucson від 09.09.2019 р., державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження з урахуванням фізичного зносу становить 54 662,03 грн.

Матеріалами страхової справи встановлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 погодили, що загальна сума страхового відшкодування, яка сплачується Страховиком за страховим полісом ОСЦПВВНТЗ АМ7588527 від 07.12.2018 р. за страховою подією, що мала місце 05.07.2019 р. унаслідок якої пошкоджено транспортний засіб Hyundai Tucson, д.н. НОМЕР_3 , з урахуванням зносу та франшизи, складає 69 767 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 65 коп.

17 вересня 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 53 662,03 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки № .

18 листопада 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» доплатила позивачу решту суми страхового відшкодування у розмірі 16 105,62 грн., що підтверджується копією квитанції № .

Позивачем понесені фактичні витрати на здійснення відновлювального ремонту належного йому автомобіля марки Hyundai Tucson, д.р.н. НОМЕР_3 , у розмірі 108 959 грн. 96 коп., що підтверджується: актом виконаних робіт № 3575 від 16.09.2019 р. (а.с. 16), квитанцією № НП1110663 від 17.09.2019 р. про оплату виконаних робіт (а.с. 17), товарним чеком № 18208 від 17.09.2019 р.

08 листопада 2019 року позивачем направлено претензію, де він просить відповідача у добровільному порядку відшкодувати йому заподіяну шкоду у розмірі 39 192,31 грн.(108 959,96 грн. (фактичні витрати) - 69 767,65 (страхова виплата)).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вартість фактичних витрат, понесених позивачем для відновлення транспортного засобу Hyundai Tucson, д.р.н. НОМЕР_3 , становить 108 959,96 грн.

17 вересня 2019 року та 18 листопада 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснила позивачу страхове відшкодування, пов`язане із ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у розмірі 69 767,65 грн.

Отже, виплачена страхова сума не повністю покрила завданий збиток та фактичні витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу після ДТП.

Залишок невідшкодованої шкоди становить 39 192,31 грн.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 39 192,31 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем застраховано свою відповідальність в межах 100 000,00 грн., тому сума, яка недоплачена позивачу в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, а решта, що перевищує ліміт страхового відшкодування та франшизу, сплачує відповідач, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований також на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Tucson, д.р.н. НОМЕР_3 , визначалася з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, про що зазначено у звіті № 11137, виготовленого ТОВ «Гарант-Асістанс». Розрахунок страхового відшкодування складено на підставі вказаного звіту та акту виконаних робіт.

Таким чином, ПАТ «НАСК «Оранта» нараховано та виплачено позивачу розмір страхового відшкодування у межах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яковенка Ярослава Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: