Справа № 408/125/21-ц
Провадження № 22-ц/810/287/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 23 лютого 2021 року, постановлену у складі: судді Дідоренко А.Е. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі про відшкодування моральної шкоди,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

встановив:

У січні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просила суд внести в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомості про злочин вчинений лікарем онкологом ОСОБА_2 та лікарем хірургом ОСОБА_3 , і стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду в сумі одного мільйона гривень, по 500 000 гривень з кожного.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 23 лютого 2021 рокуу відкритті провадження у даній справі за вказаним позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивачка ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність ухвали суду просила її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За доводами апеляційної скарги позивачка вважає, що суд дійшов помилкових висновків про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за її позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що призвело до порушення судом норм процесуального права.

Відповідачі правом на відзив не скористалися.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Заслухавши доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд виходив з того, що за характером спірних правовідносин, прав та інтересів за захистом яких звернулась позивачка, цей спір підлягає розгляду в порядку КПК України, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки позовна заява щодо внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомості про злочин вчинений лікарем онкологом - ОСОБА_2 та лікарем хірургом - ОСОБА_3 та стягнення моральних збитків в розмірі одного мільйону гривень завданих позивачці внаслідок вчинення злочину не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та роз`яснено право на звернення з заявою в порядку визначеному КПК України.

Апеляційний суд частково погоджується із висновками суду першої інстанції та зауважує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що позивачка просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про злочин вчинений лікарем онкологом ОСОБА_2 та лікарем хірургом ОСОБА_3 , що є безпосереднім оскарженням бездіяльності органів досудового розслідування під час досудового розслідування та розглядається слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 Кримінального процесуального Кодексу України, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження по справі в частині вказаних вище вимог, оскільки оскарження бездіяльності органів досудового розслідування під час досудового розслідування не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Що стосується висновку суду про відмову у відкритті провадження у даній справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України ).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені у межах відповідних судових процедур, та осіб, які вправі ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності і оперативності судового процесу та самі по собі не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих ст. 6, 13 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У поданому позові ОСОБА_1 , зокрема, просила судстягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду в сумі одного мільйона гривень, по 500 000 гривень з кожного,обґрунтовуючи ці позовні вимоги тим, що діями відповідачів, які вона вважає злочином їй завдано моральної шкоди.

Щодо цієї позовної вимоги ОСОБА_1 колегія суддів враховує, що за змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди за підставами позову в цій частині підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і висновок суду про відсутність підстав для відкриття провадження за цими вимогами є помилковим.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу скасувати в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, і направити справу у цій частині позовних вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 23 лютого 2021 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в частині відмови у відкритті провадження в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: