ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3940/21 Справа № 184/1405/20 Суддя у 1-й інстанції - Малашина Ю. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство "Покровський гріничо-збагачувальний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника Гузєва Ігоря Григоровича, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 та відповідача Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року, ухваленого суддею Малашиною Ю.Б. у м. Покров, повний текст судового рішення складено 10 лютого 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року представник Гузєв І.Г., який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі- АТ "Покровський ГЗК" ) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, -.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 у період часу з 18.04.1991р. по 06.09.1993р. працював на посаді слюсаря чергового та з ремонту обладнання Чкаловського кар`єру №2; з 30.01.1996р. по 02.03.2011р. - на посаді машиніста відвалоутворювача Чкаловського кар`єру №2 ВАТ «ОГЗК», правонаступником якого є АТ «ПГЗК», виконував роботи в умовах дії шкідливих виробничих факторів, а саме вібрації, шуму та пилу. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічне професійне захворювання. Висновком МСЕК від 14.03.2011 року, позивачу вперше, визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, з яких 35% по вібраційній хворобі, 5% по туговухості, встановлено третю групу інвалідності. Висновком про умови та характер праці від 14.03.2011р. позивачу протипоказана важка фізична праця, вимушена поза, переохолодження. При повторному переогляді висновком МСЕК від 19.03.2019 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50%, з яких 35% по вібраційній хворобі та 15% по туговухості, встановлено третю групу інвалідності, рекомендовано забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно - курортне лікування. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває стійкий біль та періодичні набряки в кистях, особливо в холодну пору року, підвищену чутливість їх до холоду, постійні тупі, викручуючі болі та обмеження рухів в плечових, ліктьових і менше в колінних суглобах, грудному та поперековому відділах хребта з іррадіацією переважно в ліву ногу по задній поверхні, що посилюється при незначному фізичному навантаженні. Позивача турбує також постійний шум в голові та вухах, головний біль, коливання артеріального тиску зі схильністю його до зниження. Значних страждань спричиняє оніміння в руках, пальцях кистей, побіління останніх на холоді, зниження слуху на обидва вуха та відчуття слабкості у кистях. Крім того, порушення функції слуху позбавляє ОСОБА_1 можливості вести повноцінний спосіб життя, при спілкуванні з оточуючими людьми. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з ПАТ «Покровський ГЗК» на його користь відшкодування моральної шкоди, заподіяну ушкодженням здоров`я в сумі 236 150 грн.без утримання податку та інших платежів.

Рішенням Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Покровський ГЗК» на користь ОСОБА_1 в сумі 75 000,00 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 667,58 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що починаючи з 45річного віку у зв`язку з виникненням професійних захворювань позивачу систематично спричиняється фізичний біль, позивач вимушений регулярно проходити медичне лікування, що призводить до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом. На сьогоднішній день Позивач в значній мірі позбавлений можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя. Зазначені обставини переконливо доводять, що незважаючи на перебування в працездатному віці, життя позивача переповнене болю та страждань, він потребує систематичного лікування, постійно відчуває фізичний біль викликаний наслідками захворювань, які стали також причиною суттєвого порушення функцій організму, що вказує на втрату Позивачем охоронюваного законом блага - здоров`я, а також підтверджує факт істотного зниження якості та активності життя позивача.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Покровський ГЗК» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом не було враховано положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

Крім того, зауважує на тому, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачем професійного захворювання, а тому підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відсутні; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. При цьому, позивач добровільно працював у шкідливих умовах та усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та наслідки. Також зазначає, що судом визначено розмір моральної шкоди без врахування конкретних обставин справи, стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі, без врахування засад розумності, виваженості й справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «Покровський ГЗК» Бучацьку А.В., яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав викладених в апеляційній скарзі та заперечувала проти доводів позивача та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг та наданого відзиву, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача АТ "Покровський ГЗК" підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 у період часу з 18.04.1991р. по 06.09.1993р. працював на посаді слюсаря чергового та з ремонту обладнання Чкаловського кар`єру №2, з 30.01.1996р. по 02.03.2011р. - на посаді машиніста відвалоутворювача Чкаловського кар`єру №2, ВАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» . 08.10.2018 року позивач звільнений з підприємства за станом здоров`я, за п. 2 ст. 40 КЗпП України. (а.с.41-50).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.02.2011 року, позивачу встановлено захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба другої ст.; синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії; вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполучені з синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамісними порушеннями на шийному і попереково-грижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу з гіпотрофією м`язів плечового поясу (ПФС другого ст.) колінних (ПФ другого ст..) суглобів та вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, гіпотрофією міжп`ястних м`язів справ. Код Т-75,2 (а.с.15-17).

Згідно п. 17 зазначеного Акту причиною виникнення професійного захворювання позивача є - допуск до роботи без врахування об`єктивних показників його здоров`я та можливості виконання професійних обов`язків без погіршення стану здоров`я при виявленні ранніх ознак загальних та виробничих факторів, зумовленних захворюванням. (а.с17).

Висновком МСЕК від 14.03.2011 року ОСОБА_1 , вперше, встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких : 35% по вібраційній хворобі, 5% по туговухості, встановлено третю групу інвалідності, рекомендовано санаторно- курортне лікування, медикаментозне лікування, заняття медичною реабілітацією та забезпечення виробами медичного призначення. Позивачу протипоказана важка фізична праця, вимушена поза, переохолодження (а.с.9,10).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 19.03.2019 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких : 35% по вібраційній хворобі та 15% по туговухості, встановлено третю групу інвалідності, рекомендовано забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно - курортне лікування (а.с.11,12).

Суд, частково задовольняючи позов виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, зокрема, на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 лютого 2011 року, причиною професійних захворювань позивача є виконання робіт є робота позивача протягом 19 років 02 місяців в умовах дії шкідливих виробничих факторів, а саме: загальної вібрації - 102 дБ (при нормативному значенні - 101дБ), виробничий шум 82 дБА при нормативному значенні 80 дБА, вміст пилу/аерозолю 5,6 мг/м3 при нормативному значенні 2,0 мг/м3 (а.с. 16).

Отже, роботодавець АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 лютого 2021 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Не заслоговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», які набрали законної сили 23 травня 2020 року яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, яким передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача АТ «Південний ГЗК» необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманого професійного захворювання порушено звичний спосіб життя позивача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, турбує приступоподібний сухий кашель, важкість у грудній клітині, періодичний головний біль та біль у ділянці серця, відчуття частого серцебиття та загальна слабкість. Внаслідок постійних больових відчуттів та приступів кашлю особливо в нічний час, порушується сон позивача, що призводить до зниження уваги в денний час доби, відчуття втоми. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позначається на її душевному та фізичному станах.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача протягом 10 років 07 місяців, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з АТ «Південний ГЗК» і збільшити його з 75 000 гривень до 150 000 гривень.

Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50%, негативні зміни в житті позивача є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди слід змінити та збільшити з 75 000 грн. до 150 000 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Покровський гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави та збільшує цей розмірі з 667,58 грн. до 1500грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача Акціонерного товариства «Покровський гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір _2250 грн. грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1900,00 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Покровський гірничозбагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Покровський гірничозбагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 75 000,00 гривень до 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Покровський гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 667,58 гривень до 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Покровський гірничозбагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: