Справа № 522/4066/21
Провадження № 2/522/5833/21
19 травня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Павлик І.А.,
за участі секретаря судового засідання Середи А.В.,
відповідач не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
09.03.2021 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Проте на момент придбання квартири та до теперішнього часу, вказана особа у зазначеній квартирі не проживає, та ніколи не проживала, її особистих речей в квартирі немає, однак в зв`язку з тим, що вона в ній зареєстрована, постійно нараховуються комунальні платежі, які нею не сплачуються, що створює безумовні складнощі для власників квартири.
Крім того, відповідач не є членом сім`ї нового власника, проживає за іншою адресою, факт реєстрації її у квартирі позивача створює йому безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, та порушує моє право власності в зв`язку з певними складнощами для відчуження вказаної квартири з зареєстрованими особами. На теперішній час всілякі спроби зв`язатися з ОСОБА_4 не призвели до результату, місцезнаходження та засоби зв`язку з якою на теперішній час невідомі.
На адвокатський запит Бузовського Ігоря Головний центр обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України надав лист за змістом якого ОСОБА_3 покинула територію України і більше не в`їжджала, що підтверджує факт її не проживання в квартирі. З огляду на викладене, позивач просила суд визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Судом встановлено, що 30.08.2018 між ТОВ «КЕЙ- КОЛЛЕКТ» та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за позивачем приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., про що до державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис від 30.08.2018 № 42761487. На підтвердження даних фактів позивач надав до суду засвідчену належним чином копію договору купівлі-продажу від 30.08.2018 та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Згідно відповідей Центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України ОСОБА_3 покинула територію України в пункті пропуску Кучурган 13.07.2016, що підтверджує факт її не проживання в квартирі позивача.
Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленостю між ним і власником житла або законом.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , постійно з нею не проживає та спільного господарства не веде. Проте факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені нею судові витрати в розмір 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 76, 77, 141, 259, 280, 282-285, 352, 354ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім),00 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.
Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів.
Суддя І.А. Павлик
Повний текст рішення складено 26.05.2021.