Справа № 428/2239/21
УХВАЛА

іменем України

26 листопада 2021 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участю секретаря Горшкової Г.О.,

представника позивача адвоката Бондаренко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове в режимі відеоконференції клопотання представника відповідача - адвоката Пагер Альони Миколаївни про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про стягнення заробітної плати, скасування незаконного наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про стягнення заробітної плати, скасування незаконного наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.03.2021 року справа була передана для розгляду за підсудністю до Сватівського районного суду Луганської області.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 30.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 11 серпня 2021 року було зупинено провадження по дійсній справі до набрання законної сили судовим рішенням, постановленим у справі № 915/371/21 Господарським судом Миколаївської області за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго», третя особа- Фонд державного майна України про визнання незаконними та скасування рішень наглядової ради АТ «Миколаївобленерго», оформлених протоколами від 12.02.2021 року № 83 та від 16.02.2021 року № 84.

Постановою Луганського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року була скасована ухвала Сватівського районного суду Луганської області від 11 серпня 2021 року та зазначено, що вказаний спір відносить до юрисдикції господарського суду.

24.11.2021 року представник відповідача- адвокат Пагер А.М. на електронну адресу суду направила клопотання про закриття провадження по справі, оскільки відповідно до постанови Луганського апеляційного суду від 28.10.2021 дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися за правилами господарського судочинства.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі з підстав його необґрунтованості та зазначив, що спір, який розглядається, є суто трудовим та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Вважає помилковим висновок Луганського апеляційного суду та посилання на постанову Великої Палати Верховного суду від 23.02.2021 року у справі № 753/17776/19, оскільки у вказаній постанові предметом розгляду є корпоративні відносини, а у справі, що розглядається, предметом спору є стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та заробітної плати, яка не була виплачена позивачу за час його роботи за контрактом; порушення процедури видання наказу про звільнення позивача.

У судове засідання представник відповідача не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без присутності представника відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, суд приходить до наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Розгляд справи неповноважним складом суду, порушення правил юрисдикції є підставами для скасування рішення суду.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У статті 21 КЗпП України вказано, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 43-1 цього Кодексу і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю.

Підставою звільнення ОСОБА_1 як генерального директора зазначено пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, тобто власник реалізував свої повноваження з управління юридичною особою, оскільки позивач був членом колегіального органу управління АТ «Миколаївобленерго».

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Відповідно до частини третьої статті 80 Господарського кодексу України (далі - ГК України) товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із частиною третьою статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).

За змістом статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені, або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Також у статті 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» закріплено, що органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

У відповідності до частин першої, другої статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Судом встановлено, що відповідно до п.18.1 Статуту АТ «Миколаївобленерго» (далі- Статут) керівництво поточною діяльністю товариства здійснює виконавчий орган товариства -дирекція.

Пунктом 18.2 Статуту встановлено, що очолює та керує діяльністю дирекції генеральний директор, який обирається та повноваження якого припиняються наглядовою радою.

Відповідно до п. 15.4 Статуту АТ "Миколаївобленерго» (затвердженого загальними зборами АТ «Миколаївобленерго» 08.04.2019 року) (далі- Статут), Посадовими особами органів Товариства є фізичні особи- Голова та члени Наглядової ради, Генеральний директор та члени Дирекції.

Згідно контракту № 773 від 10 квітня 2020 року було укладено контракт з виконуючим обов`язки генерального директора АТ «Миколаївобленерго» Кугатовим С.В. (а.с. 81-85, 175-177).

29.09.2020 року ОСОБА_1 приступив до виконання повноважень та обов`язків виконуючого обов`язки генерального диктора, що підтверджується наказом № 1153к (а.с.206).

16 лютого 2021 року наказом №234к звільнено з 16 лютого 2021 року з посади виконуючого обов`язки генерального директора АТ «Миколаївобленерго» ОСОБА_1 , на підставі протоколу засідання Наглядової ради АТ «Миколаївобленерго» № 84 від 16.02.2021 року та пункту п`ятого частини першої статті 41 КЗпП України (а.с. 64, 174).

Тобто Статутом визначено, що до складу виконавчого органу товариства Дирекції входить Генеральний директор, який обирається та повноваження якого припиняються Наглядовою радою.

Також визначено, що повноваження членів дирекції припиняються Наглядовою радою, Генеральний директор може бути відсторонений від здійснення повноважень за рішенням Наглядової ради.

Отже, генеральний директор, як посадова особа АТ «Миколаївобленерго», є членом виконавчого органу дирекції, очолює та здійснює управління поточною діяльністю товариства після обрання (призначення) на цю посаду рішенням Наглядової ради АТ «Миколаївобленерго».

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом захисту, визначеного статтею 13 Конституції України, зокрема, у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

У мотивувальній частині Рішення № 1-рп/2010 Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України зазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

За змістом положень частини третьої статті 99 ЦК України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

У справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на посаді генерального директора АТ «Миколаївобленерго» та був членом виконавчого органу товариства - дирекції.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора АТ «Миколаївобленерго» зазначено пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

У пункті 18.15 Статуту передбачено, що Наглядова рада має право у будь-який момент прийняти рішення про припинення повноважень Генерального директора та розірвання з ним трудових відносин, а також трудового контракту, або рішення про відсторонення Генерального директора.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Тобто пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України кореспондується з положеннями частини третьої статті 99 ЦК України.

Зміни до статті 41 КЗпП України, а саме доповнення цієї статті пунктом 5, внесено Законом України від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів», який набрав чинності з 01 червня 2014 року. Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного Закону передбачається, що така підстава розірвання трудового договору забезпечить «можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб», а в якості компенсації для захисту інтересів останніх гарантує мінімальний розмір вихідної допомоги в розмірі середньої заробітної плати за шість місяців.

Отже, здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення від посади відповідно до статті 99 ЦК України можливе в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене Статутом, і як підстава такого звільнення може бути зазначене посилання на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

При розгляді спору щодо розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України має значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством та установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення, що підтверджує висновок про належний розгляд справи в порядку господарського судочинства.

Відповідні висновки про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20), від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20) та від 23 лютого 2021 року у справі № 753/1777/19.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» та закрити провадження у справі, оскільки розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Також суд, на виконання приписів частини першої статті 256 ЦПК України, вважає за необхідне роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Керуючись ст. ст. 43, 222, п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд,-

постановив:

Задовольнити клопотання представника відповідача - адвоката Пагер Альони Миколаївни про закриття провадження по цивільній справі.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про стягнення заробітної плати, скасування незаконного наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 про те, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарських судів.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду в порядку цивільного судочинства з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 29 листопада 2021 року.

Суддя: Т.А.Бурдун