Справа № 203/46/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю відповідачки - ОСОБА_1

представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яна Володимирівна, про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває вищезазначена цивільна справа.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними права не допускається.

Частиною 4 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язання з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» вказує, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

В рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що в судові засідання, призначені на 27.10.2021 року та 23.11.2021 року позивач повторно не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив та відповідних доказів не надав.

Будучі обізнаним про наявність в провадженні суду справи за його позовом, позивач до суду не з`являвся та ходом розгляду справи не цікавився, явку своїх представників в зазначені вище судові засідання не забезпечив, клопотань в порядку ст.211 ЦПК України про подальший розгляд справи за його відсутності не надавав.

До цього справа також неодноразово відкладалась через неявку позивача та його представника. В той час, як відповідачка разом з її представником з`являються в кожне судове засідання.

В зв`язку з вищенаведеним, вказану поведінку позивача суд розцінює, як відсутність у нього зацікавленості у вирішенні спору по суті, недобросовісне користування своїми процесуальними правами.

При цьому, суд з огляду на стадію судового розгляду справи, по якій залишаються недопитаними свідки, не вирішено питання після їх допиту щодо призначення посмертної судової психіатричної експертизи, а також враховуючи положення ст.ст.12,13 ЦПК України щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що неявка сторони позивача перешкоджає подальшому розгляду справи та вирішенню спору по суті.

З огляду на це, через повторну неявку позивача в судові засідання, не забезпечення участі представника та за відсутності клопотань позивача про розгляд справи без його участі, позовну заяву слід залишити без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,12,13,43,44,223,257,258-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яна Володимирівна, про визнання заповіту недійсним залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.Ю.Казак