Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5615/19 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 66 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.,

за участю секретаря Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/5615/19 за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання втрати права користування житлом та зняття з реєстраційного обліку за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду із даним позовом у якому просило визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивував тим, що 05.09.2007 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого, ОСОБА_2 передала в іпотеку банку будинок АДРЕСА_1 . На підставі ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 04.06.2019 АТ «Укрсоцбанк» є власником вищевказаного будинку. Оскільки відповідач втратив право користування вищевказаним будинком, АТ «Укрсоцбанк» зверталося до нього з вимогою звільнити вказане житлове приміщення, намагалося врегулювати питання в досудовому порядку. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав користуватись будинком, відповідач продовжує там проживати. Подальше користування відповідачем будинком, який належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк» та відмова добровільно звільнити помешкання перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого, порушуються законні права та інтереси АТ «Укрсоцбанк». З даних підстав банк просив позов задовольнити.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Альфа Банк» подало апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що у випадку набуття права власності на нерухомість, у передбачений законом спосіб, новий власник вправі вимагати від осіб які проживають та користуються таким майном усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що 04.09.2007 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 укладено договір невідновлювальної кредитної лінії «286/25-483.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 вересня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку незакінчене будівництвом житлове приміщення АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1000 кв.м, що знаходиться за вказаною адресою.

Згідно з п. 1.1. договору іпотеки майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори від 18 лютого 2004 року за реєстром № 4-236.

Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1 із 04.06.2019 зареєстроване на праві власності за АТ «Укрсоцбанк».

Згідно копії довідки № 984 від 25.07.2007 ОСОБА_1 , 1958 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку малолітні, неповнолітні, діти сироти не зареєстровані.

АТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку, у зв`язку з тим, що на предмет іпотеки, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 було звернуто стягнення на користь АТ «Укрсоцбанк» та 04.06.2019 зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 169700207 сформований 07.06.2019 року.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

За правилами частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Таким чином, основною обставиною, яку слід було з`ясувати при розгляді цієї справи, є те, чи придбано будинок, який став предметом іпотеки , за кредитні кошти, чи ні. Саме від цього залежить можливість виселення відповідачів з іпотечного житла з наданням чи без надання іншого жилого приміщення.

По справі встановлено, що на момент укладення із позивачем іпотечного договору від 05 вересня 2007 року спірний житловий будинок перебував у власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2004 року. Зазначені обставини вказують на те, що спірний житловий будинок не був придбаний за кредитні кошти, надані позивачем ОСОБА_2 .

Звернувшись до суду з позовом про виселення відповідача, який зареєстрований у будинку, позивач, в порушення ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не надав суду доказів того, що спірний житловий будинок придбаний відповідачем за рахунок кредитних коштів.

Встановивши, що спірний житловий будинок ОСОБА_2 придбала не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою вказаного житла, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за таких обставин не допускається виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки АТ «Альфа Банк» є власником спірного житлового будинку, а тому відповідно відповідач втратив право користування цим житловим приміщенням і підлягає виселенню без надання іншого житла, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що за умови наявності у відповідача іншого житла, принцип ст.109 ЖК України щодо надання відповідачу іншого житла у разі виселення не застосовується ґрунтуються на припущеннях, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 на території України має декілька місць, придатних для проживання.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа Банк» залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 19 травня 2021 року.

Головуючий

Судді