РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 562/2460/20

Провадження № 22-ц/4815/499/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 січня 2021 року (ухвалене у складі судді Ковалика Ю.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31.03.2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народилися діти: ОСОБА_3 , 2006 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, ОСОБА_5 , 2008 року народження. Спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини припинено, проживають окремо, шлюб існує формально, неодноразово відповідач застосовує фізичне та психологічне насильство. Збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, примирення не можливе, а тому просить суд його розірвати.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 31.03.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 36.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з однієї із основних засад шлюбу це добровільність шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Після закінченням терміну на примирення вони не примирилися, тому місцевий суд прийшов до висновку, що дана сім`я розпалась.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що з ним проживають та зареєстровані троє спільних з позивачкою неповнолітніх дітей. Стверджує, що він завжди йде на зустріч дружині, всіляко їй допомагає. Вважає, що місцевий суд надав занадто малий термін на примирення один місяць. Суд повинен бути на стороні дітей, шлюбу та сім`ї та повинен докласти всі зусилля для збереження сім`ї. Позивачка ввела суд в оману, зазначивши у своїй позовній заяві те, що він застосовує до неї фізичне та психологічне насилля. Жодних доказів стосовно цього суду не надано. Це все наклеп і написано позивачкою лише для того щоб прискорити розірвання шлюбу.

Пояснює, що у нього з дружиною були деякі непорозуміння, але це однозначно не є підставою для розірвання шлюбу та руйнування їхній сімейних відносин.

Наголошує, що на даний час вони порозумілися і не хочуть руйнувати сім`ю, що готова підтвердити позивач у судовому засіданні.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

07 травня 2021 року на адресу Рівненського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що його сімейний лікар повідомив йому, що він являється контактною особою з громадянином в якого підтверджене захворювання Covid-19, а тому повинен перебувати на самоізоляції.

Разом з цим, будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини відповідач не надав.

Процесуальним правом на участь у судовому засіданні поза межами приміщенням суду в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів відповідач не скористався, відповідної заяви не подав.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилися.

Позивач про розгляд справи за відсутності відповідача не заперечувала.

За положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що матеріали справи є достатніми для її вирішення, а також те, що обставини наведені відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи не підтверджені жодними доказами, з метою дотримання балансу інтересів усіх учасників справи та дотримання розумних строків її розгляду, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31.03.2006 року.

Від спільного сумісного проживання у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , 2006 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, ОСОБА_5 , 2008 року народження, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що за період шлюбу і спільного життя з відповідачем, останній неодноразово застосовував до неї фізичне насильство, побиття, психологічне насильство, насильство сексуального характеру, не допомагав при веденні домашнього господарства. Пояснює, що на даний час проживає окремо на орендованій квартирі в м. Здолбунів. Просила розірвати шлюб без надання строку на примирення.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

За результатами розгляду справи, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, прийшов до правильного висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї сторін є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У п.10 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам передбаченого положеннями ЦПК строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком та застосовується судом виходячи з наявності у подружжя дітей, їх взаємин та інших обставини їхнього життя.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , окрім іншого зазначає, що на даний час він з ОСОБА_1 порозумілися і не хочуть руйнувати сім`ю, що остання готова підтвердити у судовому засіданні.

Разом з цим, у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 категорично заперечила щодо збереження шлюбу з відповідачем, повністю підтримала свої позовні вимоги та наголосила на тому, що такими доводами апеляційної скарги відповідач вводить суд в оману, намагається штучно затягнути розгляд справи.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, розлад їх подружніх стосунків носить стійкий характер, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 січня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.