Провадження № 6/484/53/21
Справа№ 484/5435/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді Шикері І.А.

за участю секретаря судових засідань Туркаловій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.11.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя були задоволені частково. Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: автомобіль марки «FORD Transit», державний номер НОМЕР_1 , 2006 р/в, вартістю 164190 грн.; житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , вартістю 180644 грн.; приміщення торгівельного павільйону, що розміщене по АДРЕСА_2 , вартістю 49600 грн.; диван розкладний «Крапля», вартістю 2000 грн.; шафу кутову 2200х1200х06, вартістю 2500 грн.; стіл письмовий навчальний, вартістю 500 грн.; холодильник «LG», вартістю 2000 грн.; духова шафа «Piramida», вартістю 2000 грн.; диван кутовий розкладний, вартістю 4000 грн.; шафу-купе 2400х0,6, вартістю 2500грн.; кухонну стінку 4400х1,200х0,6, вартістю 5000 грн.; набір дитячих меблів «Юніор», вартістю 1000 грн.; пральну машинку «Samsung», вартістю 2000 грн.; телевізор «LG», вартістю 500 грн.; стелаж металевий, розміром 2500х2000 мм, 1 шт., вартістю 2000 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль, марки «FORD Transit», державний номер НОМЕР_1 , 2006 р/в, вартістю 164190 грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину приміщення торгівельного павільйону, що розміщене по АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину приміщення торгівельного павільйону, що розміщене по АДРЕСА_2 . Виділено у приватну власність ОСОБА_2 : диван розкладний «Крапля», вартістю 2000 грн.; шафу кутову 2200х1200х06, вартістю 2500 грн.; стіл письмовий навчальний, вартістю 500 грн.; набір дитячих меблів «Юніор», вартістю 1000 грн.; пральну машинку «Samsung», вартістю 2000 грн., а всього виділено спільного майна подружжя на загальну суму 205217 грн. У приватну власність ОСОБА_1 виділено: холодильник «LG», вартістю 2000 грн.; духову шафу «Piramida», вартістю 2000 грн.; диван кутовий розкладний, вартістю 4000 грн.; шафу-купе 2400х0,6, вартістю 2500грн.; кухонну стінку 4400х1,200х0,6, вартістю 5000 грн.; телевізор «LG», вартістю 500 грн.; стелаж металевий, розміром 2500х2000 мм, 1 шт., вартістю 2000 грн., а всього виділено спільного майна подружжя на загальну суму 297312 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля марки «FORD Transit», державний номер НОМЕР_1 , 2006 р/в, в розмірі 82095 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості виділеного спільного майна подружжя, в розмірі 10000 грн. В задоволенні решти позовних вимог за первісним та зустрічним позовом - відмовлено. Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені на житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 03.02.1997 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області. Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені на автомобіль марки "FORD Transit", державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2402, 2006 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_1 паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 03.02.1997 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, в сумі 790 грн. 58 коп.

Судове рішення у даній справі набрало законної сили.

20.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання вищезазначеного судового рішення, обґрунтовуючи вимоги заяви тим, що його доходи за минулий рік становлять 65130 грн., щомісячно він отримує дохід близько 5400 грн. У зв`язку із карантином він тривалий час не працював, сплачує аліменти на неповнолітню дитину, надає допомогу матері, яка має мінімальну пенсію, тому він позбавлений можливості виплатити всю суму за рішенням суду одноразово. У зв`язку з вищенаведеним, просить суд розстрочити виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.11.2020 року строком в один рік зі сплатою ним на користь ОСОБА_2 по 68042 грн. щомісячно.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, проте направив до суду заяву з клопотаням про розгляд зяви у його відсутність, заяву підтримує та просить її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заперечення, у яких вказала, що у своїй заяві про розстрочення виконання судового рішення ОСОБА_1 не навів виняткових обставин, які ускладнюють або виключають можливість виконання рішення суду, як це передбачено ст.435 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 являється власником нерухомого майна (1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 ), власником рухомого майна (автомобіль марки «FORD Transit» державний номер НОМЕР_1 , 2006 року), яким можливо розпорядитися та виконати рішення суду. Також, заявник проживає один, їх спільні діти проживають зі нею та знаходяться на її утриманні, а ОСОБА_1 затримує виплату аліментів на сина, а доньці матеріальну допомогу не надає. Виконання заявником рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області всією сумою одноразово має для її матеріального стану суттєве значення.

Дослідивши заяву про розстрочення виконання рішення суду, заперечення ОСОБА_2 та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.11.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя були задоволені частково. Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: автомобіль марки «FORD Transit», державний номер НОМЕР_1 , 2006 р/в, вартістю 164190 грн.; житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , вартістю 180644 грн.; приміщення торгівельного павільйону, що розміщене по АДРЕСА_2 , вартістю 49600 грн.; диван розкладний «Крапля», вартістю 2000 грн.; шафу кутову 2200х1200х06, вартістю 2500 грн.; стіл письмовий навчальний, вартістю 500 грн.; холодильник «LG», вартістю 2000 грн.; духова шафа «Piramida», вартістю 2000 грн.; диван кутовий розкладний, вартістю 4000 грн.; шафу-купе 2400х0,6, вартістю 2500грн.; кухонну стінку 4400х1,200х0,6, вартістю 5000 грн.; набір дитячих меблів «Юніор», вартістю 1000 грн.; пральну машинку «Samsung», вартістю 2000 грн.; телевізор «LG», вартістю 500 грн.; стелаж металевий, розміром 2500х2000 мм, 1 шт., вартістю 2000 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль, марки «FORD Transit», державний номер НОМЕР_1 , 2006 р/в, вартістю 164190 грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину приміщення торгівельного павільйону, що розміщене по АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину приміщення торгівельного павільйону, що розміщене по АДРЕСА_2 . Виділено у приватну власність ОСОБА_2 :- диван розкладний «Крапля», вартістю 2000 грн.; шафу кутову 2200х1200х06, вартістю 2500 грн.; стіл письмовий навчальний, вартістю 500 грн.; набір дитячих меблів «Юніор», вартістю 1000 грн.; пральну машинку «Samsung», вартістю 2000 грн., а всього виділено спільного майна подружжя на загальну суму 205217 грн. У приватну власність ОСОБА_1 виділено: холодильник «LG», вартістю 2000 грн.; духову шафу «Piramida», вартістю 2000 грн.; диван кутовий розкладний, вартістю 4000 грн.; шафу-купе 2400х0,6, вартістю 2500грн.; кухонну стінку 4400х1,200х0,6, вартістю 5000 грн.; телевізор «LG», вартістю 500 грн.; стелаж металевий, розміром 2500х2000 мм, 1 шт., вартістю 2000 грн., а всього виділено спільного майна подружжя на загальну суму 297312 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля марки «FORD Transit», державний номер НОМЕР_1 , 2006 р/в, в розмірі 82095 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості виділеного спільного майна подружжя, в розмірі 10000 грн. В задоволенні решти позовних вимог за первісним та зустрічним позовом - відмовлено. Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені на житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 03.02.1997 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області. Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені на автомобіль марки "FORD Transit", державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2402, 2006 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_1 паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 03.02.1997 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, в сумі 790 грн. 58 коп.

Відповідно до постанови Миколаївського апеляційного суду від 22.02.2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.11.2020 року залишено без змін.

Згідно зі ст. 129 - 1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч.3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 ст. 435 ЦПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5 ст.435 ЦПК України).

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 зазначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Згідно зі ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, заявником не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження наявності виняткових обставин, які ускладнюють або виключають можливість виконання рішення суду, згідно з вимогами процесуального закону.

До того ж, незрозумілою є вимога заяника про розстрочення виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.11.2020 року строком в один рік зі сплатою ним на користь ОСОБА_2 по 68042 грн. щомісячно, тоді як за рішенням суду з нього стягнуто 82095 грн.

Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258-260, 353, 435 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 27.05.2021 року.

Суддя: І.А. Шикеря