Справа № 463/5041/18 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3196/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:39
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симця В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 16 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сбербанк», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 729 грн. 88 коп. неправомірно отриманої комісі за видачу вкладу по договору № 263/170/822702 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний»).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 09 грудня 2014 року на підставі укладеного між позивачем та ПАТ «СБЕРБАНК Росії» договору № 6122/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування на ім`я позивача було відкрито поточний рахунок (в подальшому «Банк» та «Договір»). Згідно із пунктом 1 згаданого Договору його невід`ємною частиною є умови банківського обслуговування фізичних осіб АТ «СБЕРБАНК Росії», затверджені наказом голови правління № 37 від 16 січня 2012 року, які розміщені на сайті банку. В подальшому, між позивачем та Банком було укладено ряд депозитних договорів у рамках договору щодо банківського обслуговування. Станом на 11 січня 2016 року загальна сума депозиту та нарахованих відсотків становила 5588,76 доларів США. Відповідно до п.3.3.3.5 Умов, які діяли станом на дату укладення депозитного договору, повернення вкладу здійснюється банком у безготівковій формі шляхом перерахування вкладу та нарахованих за користування вкладом процентів на поточний рахунок в день настання терміну повернення вкладу або в день дострокового повернення вкладу за ініціативою клієнта. Днем повернення вкладу вважається день списання коштів з депозитного рахунку. При цьому вклад та проценти за ним зберігаються Банком на поточному рахунку до моменту витребування клієнтом, після чого депозитний рахунок закривається в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Зазначав, що в умовах договорів банківського вкладу відсутня інформація щодо комісії чи платежів за обслуговування пакету банківських продуктів, вартість послуг банку, які визначено у відповідних тарифах. Оскільки діяли обмеження, введені НБУ щодо видачі готівки, він отримав кошти за депозитом (вкладом) 23 березня 2016 року в сумі 1910,0 доларів США, 24 березня 2016 року в сумі 1920,0 доларів США, 25 березня 2016 року в сумі 1758,76 доларів США, однак при цьому за результатами проведених операцій по видачі вкладу Банком неправомірно отримано комісію у розмірі 729,88 грн. Позивачем зазначалося, що умови банківського обслуговування фізичних осіб та тарифи щодо банківського обслуговування у ПАТ «СБЕРБАНК Росії», які розміщені на інформаційних стендах банку та в мережі Інтернет, ним не підписувались та до його відома не доводились під розписку, а тому Банком безпідставно утримано з вкладу комісію у розмірі 729 грн. 88 коп., які і просить просить стягнути з відповідача (том 1, а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 1, а.с. 182-184).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що «судом не враховано те, що в умовах договору як банківського вкладу та договорі про обслуговування банківського рахунку відсутня інформація щодо комісії чи інших платежів за обслуговування пакету банківських продуктів, вартість послуг банку за видачу вкладу, які зазначені у відповідних тарифах» (том 1, а.с. 190-191).

Справа неодноразово призначалася до апеляційного розгляду, однак апелянт та його представник 11 (одинадцять) разів (14.04.2020 року, 02.06.2020 року, 24.07.2020 року, 28.09.2020 року, 02.11.2020 року, 16.12.2021 року, 17.12.2020 року, 26.02.2021 року, 01.03.2021 року, 13.06.2021 року, 17.05.2021 року) подавали до суду клопотання про відкладення розгляду справи: з посиланням на запровадження в Україні карантину та стан здоров`я самого апелянта і його представника (том 1, а.с. 231, 251, 254; том 2, а.с. 8, 21, 31, 33, 63, 64, 92, 104), у зв`язку з чим апеляційний розгляд справи неодноразово відкладався.

Зокрема, апелянт та його представник, будучи належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 17 травня 2021 року, в черговий раз в судове засідання не з`явилися і, як апелянт, так і його представник в черговий раз подали до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи з посиланням на запровадження на території України карантину та занятість представника апелянта у іншій цивільній справі в суді першої інстанції (том 2, а.с. 92, 104).

Розглянувши вищезгадане Клопотання про відкладення розгляду справи «на іншу дату», колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього клопотання, з огляну на наступне.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У позивача (апелянта) і його представника була можливість для наведення суду наявних у них доводів: як у понаному до суду позові, так і у апеляційній скарзі на рішення суду.

Станом на час апеляційного розгляду справи (17.05.2021 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже більше чотирнадцяти місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).

В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак, ні від апелянта, ні від його представника заяв до суду про участь у апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта і його представника на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 4 статті 82 ЦПК України що обставини, встановленні рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи те, що позивач у 2016 році вже звертався до суду з позовом до Банку: також про стягнення 729 грн. 88 коп. «неправомірно стягнутих частини вкладу та процентів». При цьому позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що Банк повернув не всю суму вкладу, оскільки за отримання коштів з поточного рахунку Банк отримав комісійну винагороду, і предметом доказування у цій справі було повернення коштів депозитного вкладу в строки та у розмірі, які передбачені Договором (том 1, а.с. 45-48).

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 05.05.2017 року (залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 22.03.2018 року) у задоволенні вищезгаданого позову було відмовлено.

Вищезгаданими судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що депозит та відсотки нараховані по ньому у повному обсязі були перераховані Банком позивачу на його поточний рахунок і, таким чином, Банк повністю виконав умови Договору щодо повернення вкладу (том 1, а.с. 50-53, 55-59).

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Факт підписання Договору самим позивачем останнім визнається та не заперечується.

Позовних вимог про визнання Договору або окремих його положень недійсними (в тому числі і з підстав несправедливості відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів») позивач не заявляв, а відтак в силу статті 204 ЦК України укладений між позивачем та Банком Договір є правомірним в цілому.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 16 серпня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 травня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.