Справа № 336/3937/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В., розглянувши заяву Концерну «Міські теплові мережі» про забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2021 до суду надійшла заява Концерну «Міські теплові мережі» про забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду, шляхом витребування доказів. У даній заяві заявник просить суд забезпечити наступні докази: копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , довідку про зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_2 , шляхом витребування та огляду зазначених доказів у п`ятій державній нотаріальній конторі (м. Запоріжжя, вул. Цитрусова 5), ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (, м. Запоріжжя вул. Поштова 23) та Департаменту реєстраційних послуг ЗМР (м. Запоріжжя вул. Жуковського 36).

Розглянувши вказану заяву, суд приходить до висновку, що вона підлягає поверненню заявникові, оскільки подана без додержання вимог, встановлених законом.

Згідно з ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.1, 2 ст.116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

При поданні заяви про забезпечення доказів позивачем зазначені вище вимоги закону в повній мірі дотримані не були.

Положення ст.116 ЦПК України чітко визначають підстави для забезпечення доказів.

Заявник при зверненні до суду у своїй заяві не навів обставин та не зазначив доказів, які б вказували на те, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, а в якості обґрунтування заяви відповідно до п.5 ч.1 ст.117 ЦПК України посилається лише на необхідність формування позовних вимог в подальшому, що фактично не відповідає вказаному положенню ЦПК України.

Якщо у сторони існують складнощі з отриманням або поданням певного доказу, вона не позбавлена можливості заявити клопотання про витребування доказів у спосіб, визначений ст.84 ЦПК України.

В силу положень ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Форма та зміст заяви про забезпечення доказів мають відповідати вимогам ст. 117 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, заява про забезпечення доказів повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Такий правовий висновок щодо застосування положень статті 114 КАС України викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від: 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18; 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19; 11 березня 2020 року у справі № 9901/608/19, а щодо застосування положень статті 116 ЦПК України в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19).

Проте, в порушення вимог ЦПК України, заявником у своїй заяві про забезпечення доказів не наведено жодного об`єктивного факту на підтвердження того, що зазначені в заяві документи можуть бути втрачені або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим. Більше того, заява не містить навіть припущень щодо ймовірності виникнення таких обставин у майбутньому.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення доказів подана без додержання вимог ч.1 ст. 117 ЦПК України, у зв`язку з чим підлягає поверненню заявникові.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 118 ЦПК України , суддя

УХВАЛИВ:

Заяву Концерну «Міські теплові мережі» про забезпечення доказів до подання позову - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суд роз`яснює заявнику право повторного звернення із вказаною заявою після усунення недоліків, які стали підставою для повернення заяви про забезпечення доказів.

Суддя О.В. Дмитрюк