Справа № 313/362/21
Провадження № 2/313/186/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Кравцова С.О. при секретарі судового засідання: Басова А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Веселівської селищної ради Запорізької області, третя особа ОСОБА_2 ,про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Веселівського районного суду Запорізької області з зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначила, що вона починаючі з 01.03.2011 року мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою мешкає з дозволу ОСОБА_2 , який після смерті матері до нотаріуса подав заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що земельна ділянка на якій розташований будинок їй сподобалась, а також те, що відповідачу будинок не потрібний був, вона запропонувала ОСОБА_2 придбати житловий будинок та земельну ділянку 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач на її пропозицію погодився.

31.10.2011 р. ОСОБА_2 надав позивачу розписку за якою вона за 25 000,00 гр. придбала житловий будинок та земельну ділянку 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом, ОСОБА_2 передав їй державний акт на право приватної власності на землю та технічну документацію на житловий будинок та господарчі споруди.

Отримавши документи на нерухоме майно, позивач була здивована, що відповідач не оформив спадщину та не отримав свідоцтва права власності на це нерухоме майно.

Враховуючи ситуацію, що склалось, вона запропонувала ОСОБА_2 оформити зазначений правочин (розписку) належним чином (засвідчити нотаріально та оформити на себе власність на це нерухоме майно). Проте, ОСОБА_2 категорично відмовлявся,вказував на те, що він не прийняв спадщину та не отримав свідоцтва про право спадщини, тому він не є власником майна, та і взагалі йому нічого не потрібно і він не буде нічого робити.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному будинку. Добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватись даним нерухомим майном, сплачує всі платежі за користування будинком та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримає його, постійно проводить поточний та капітальний ремонт, на земельній ділянці (0,60 Га) в позивача є огород та садівництво, з яких вона та її родина харчуються.

Факт проживання за вказаною адресою підтверджує Довідкою про фактичне місце проживання особи, а також зазначила,що факт проживання можуть підвередити її сусіди: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

На даний момент права приватної власності на вказаний будинок та земельну ділянку у неї не має, а отже є чужим нерухомим майном.

Враховуючи вищезазначені обставини, вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у неї виникло право власності на земельну ділянку та на об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України.

З вказаного часу позивач добросовісно, відкрито і безперервно до сьогоднішнього дня, (на даний час більш ніж 10 років) володіє зазначеним нерухомим майном, сплачує за нього податки, веде господарство, доглядає за присадибною ділянкою, здійснюю поточні та капітальні ремонти, сплачує житлово-комунальні послуги тощо.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув надав суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача, не заперечують проти задоволення позовної заяви.

ОСОБА_2 надав суду заяву, де просить суд задовольнити позов позивача.

Відповідно до вимог ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, Позивач починаючі з 01.03.2011 року мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою мешкає з дозволу ОСОБА_2 , який після смерті матері до нотаріуса подав заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що відповідачу будинок не потрібний був, позивач запропонувала ОСОБА_2 придбати житловий будинок та земельну ділянку 0,60 Га за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач на її пропозицію погодився.

31.10.2011 р. ОСОБА_2 надав позивачу розписку за якою вона за 25 000,00 гр. придбала житловий будинок та земельну ділянку 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом, ОСОБА_2 передав їй державний акт на право приватної власності на землю та технічну документацію на житловий будинок та господарчі споруди.

Отримавши документи на нерухоме майно, позивач була здивована тим, що відповідач не оформив спадщину та не отримав свідоцтва права власності на це нерухоме майно.

Враховуючи ситуацію, що склалось, вона запропонувала ОСОБА_2 оформити зазначений правочин (розписку) належним чином (засвідчити нотаріально та оформити на себе власність на це нерухоме майно). Проте, ОСОБА_2 категорично відмовлявся,вказував на те, що він не прийняв спадщину та не отримав свідоцтва про право спадщини, тому він не є власником майна, та і взагалі йому нічого не потрібно і він не буде нічого робити.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному будинку. Добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватись даним нерухомим майном, сплачує всі платежі за користування будинком та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримає його, постійно проводить поточний та капітальний ремонт, на земельній ділянці (0,60 Га) в позивача є огород та садівництво, з яких вона та її родина харчуються.

Факт проживання за вказаною адресою підтверджує Довідкою про фактичне місце проживання особи, а також факт проживання підвередили її сусіди( свідки у судовому) засіданні: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

На даний момент права приватної власності на вказаний будинок та земельну ділянку у неї не має, а отже є чужим нерухомим майном.

Враховуючи вищезазначені обставини суд, вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у неї виникло право власності на об`єкт нерухомого майна, будинок за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до практики Верховного Суду щодо передачі земельної ділянки у власність за давністью користування зазначає що, Земельний кодекс України встановлює, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно,користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили, у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або падання в користування. Розмір ділянки встановлюється у межах норм, визначених ЗК України. Передача земельної ділянки користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленого законодавством.

Умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є:

добросовісність користування;

відкритість користування;

безперервність користування протягом 15 років;

відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку.

При цьому добросовісність користування полягає у не вчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на цей період років. Коли мова йде про відкритість, варто розуміти, що користування має бути очевидним для інших осіб.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Це підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №729/608/17.

В нашому випадку надані позивачем докази,не охоплюють визначений законодавством період та не підтверджують факт користування земельною ділянкою протягом 15 років а тому суд, роз`яснює позивачу,що вона має право звернутися до органу державної влади з клопотанням про передачу їй у власність земельної ділянки або у користування.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка за володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Відповідно до ч.4ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17 (провадження 12-291гс18).

В даному випадку позивачем надані належні, допустимі та достовірні достатні доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном будинком, а відповідно й наявності у неї добросовісності такого володіння.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 дійсно відкрито і добросовісно володіє нерухомим майном, а саме: будинком по АДРЕСА_1 . утримує його, сплачує комунальні послуги, що підтверджується наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що вона є добросовісним набувачем.

Керуючись ст.. ст. 16,328, 344 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 263 265, Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовити в задоволені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, земельної ділянки розміром 0.60га, яка розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Веселівський районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області С.О.Кравцов