Справа № 466/360/19 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1975/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Савчук Г.В.

З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Комар М.В., представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №466/360/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

16.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького в якому просить визнати конкурс на посаду асистента кафедри педіатрії №2 таким, що відбувся з порушенням встановленого порядку; визнати незаконним та скасувати рішення Вченої ради медичного факультету №2 Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького від 17 грудня 2018 року про не обрання ОСОБА_1 на посаду асистента кафедри педіатрії №2, прийняте за результатами конкурсу та оформлене протоколом №4 від 17 грудня 2018 року; скасувати наказ ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №474кз від 17.12.2018р. про звільнення ОСОБА_1 від займаної посади асистента кафедри педіатрії №2 з 17.12.2018 року; поновити ОСОБА_1 на посаді асистента кафедри педіатрії №2 з 18.12.2018 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 06 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, а висновки суду таким, що не відповідають обставинам справи. Судом не дано оцінки її поясненням про те, що члени кафедри та члени Вченої ради медичного факультету №2 ЛНМУ ім.Данила Галицького проявили до неї упереджене ставлення , що стало основною причиною її необрання за конкурсом. Упереджене ставлення проявилось у тому, що лише з нею попередній контракт було продовжено лише на два роки, а із всіма іншим працівниками такий був укладений на п`ятирічний строк. Зазначені обставини свідчать про те, що її цілеспрямовано намагались позбутись з кафедри, оскільки проф. ОСОБА_3 виступила перед членами Вченої ради медичного факультету №2 з неправдивою інформацією про неї, що і вплинуло на таємне голосування. Звертає увагу, що жодного разу не притягалась до дисциплінарної відповідальності, а її наукові досягнення дають їй можливість працювати на посаді доцента, а тому вважає, що мала всі підстави бути обраною по конкурсу. Судом не враховано, що її не повідомили про необхідність писати заяву на продовження строкового трудового договору, а також те, що відповідачем була порушена процедура оголошення конкурсу , зокрема, щодо терміну його оголошення, порушення порядку прийняття рішення за результатами голосування (конкурс вважається таким, що не відбувся, якщо єдиний претендент не набрав більше половини голосів присутніх членів Вченої ради). Відповідач приховав той факт, що її посада була незаконно заміщена лікарем Вітковською (0,5 ставки) без конкурсу. Про упередженість відносно неї свідчить і обрання на посаду іншого асистента ОСОБА_4 , яка має менше наукових праць і не має педагогічної освіти. Суд не дав оцінки її поясненням щодо недостовірних даних у протоколі №4 засідання Вченої ради факультету. Звертає увагу, що допитані в судовому засіданні свідки не навели жодних обставин та вагомих аргументів, які б давали підстави не проголосувати за продовження контракту , а тому вважає, що її звільнення цілеспрямована робота завідувача кафедри ОСОБА_3 з особистих мотивів. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) на апеляційну скаргу надано Відзив за підписом ректора ЛНМУ ім..Данила Галицького Б.С.Зіменковського.

У Відзиві зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника- адвоката Комар М.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 , вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до приписів ч.1 ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2007 року працювала на посаді асистента кафедри факультетської та шпитальної педіатрії Львівського національного медичного університету ім..Данила Галицького, а з 04.09.2007 року по 01.12.2008 року за сумісництвом. З 01.12.2008 року переведена на штатну посаду асистента кафедри педіатрії, з 01.09.2016 року асистент кафедри педіатрії №2. Згідно Наказу № 275к від 01.12.2016 року ОСОБА_1 асистенту кафедри педіатрії №2 у зв`язку з закінченням строкового трудового договору укласти строковий трудовий договір на посаді асистента цієї ж кафедри терміном на 2 роки з 01.12.2016 року до 01.12.2018 року. Підстава: заява, звіт, витяг з протоколу засідання кафедри педіатрії №2 від 30.11.2016 року, резолюція ректора ( Особова справа, арк..66.).

Відповідно до Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад, прийняття на роботу, укладення трудових відносин і звільнення з посад науково-педагогічних, педагогічних та наукових працівників ЛНМУ ім..Д.Галицького, затвердженого Вченою радою ЛНМУ ім..Д.Галицького 28.12.2015 року протокол №11-ВР (далі по тексту Порядок) та на підставі п.2.1 Порядку, прийняття на роботу науково-педагогічних працівників університету здійснюється на основі конкурсного відбору. Посада асистента кафедри, яку обіймала позивач ОСОБА_1 , відносилася до переліку посад, які заміщуються на конкурсній основі.

Так як у позивача ОСОБА_1 строк контракту закінчувався 01.12.2018 року, відповідно до Порядку конкурс на заміщення посади науково-педагоічного працівника повинен оголошуватися не пізніше, ніж через 2 місяці після набуття посади статусу вакантної, а в порядку обрання за конкурсом не пізніше, ніж за 3 місяці до закінчення терміну дії трудового договору (контракту) з науково-педагогічним працівником. Термін проведення конкурсу після завершення прийняття заяв претендентів не більше 2 місяці (п.2.6 Порядку).

Позивач ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням у неї строкового трудового договору (контракту 01.12.2018 року) повинна була відповідно до п.3.17 Порядку за 2 місяці , тобто до 01.10.2018 року звернутися до ректора із заявою про продовження з нею трудових відносин.

26.11.2018 року від ОСОБА_1 на ім`я ректора ЛНМУ ім.Д.Галицького поступила заява про дозвіл на участь у конкурсі на посаду асистента кафедри педіатрії №2, де резолюцією ректора надано дозвіл на участь у конкурсі, незважаючи на те, що строк подачі такої заяви був закінчений. (Особова справа, арк.76).

Конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, куди входила посада асистента кафедри педіатрії №2, оголошено Наказом ректора ЛНМУ № 332 від 12.11.2018 року.

Наказом ректора ЛНМУ №343 від 21.11.2018 року ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строкового трудового договору з 02.12.2018 року згідно поданої нею заяви переведена в.о. асистента кафедри педіатрії до оголошення результатів конкурсу. (Особова справа арк.74-75).

Наказом ректора ЛНМУ від 13.12.2018 року ОСОБА_1 допущена до участі у конкурсі на посаду асистента кафедри педіатрії №2.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення строку оголошення конкурсу на посаду асистента кафедри педіатрії №2 не за 3 місяці, тобто не з 01 вересня 2018 року, а з 12.11.2018 року не стало перешкодою для позивача ОСОБА_1 взяти участь у зазначеному конкурсі, оскільки її заява про участь у конкурсі, яка також подана з порушенням строків, дозвіл ректора на допущення ОСОБА_1 до участі у конкурсі, дозвіл ОСОБА_1 на в.о. асистента кафедри педіатрії №2 до оголошення результатів конкурсу, суд сприймає як один із доказів сприяння ОСОБА_1 для реалізації її прав у подальшій праці.

Суд не вбачає упередженого ставлення науково-педагогічних працівників кафедри до ОСОБА_1 щодо рекомендації її участі у конкурсі.

13.12.2018 року відбулося засідання кафедри педіатрії №2 (протокол №6) з обговорення кандидатури позивача на посаду асистента кафедри педіатрії №2, де за результатами таємного голосування вирішили не рекомендувати конкурсній комісії підтримати кандидатуру позивача для обрання Вченою радою медичного факультету №2 на посаду асистента.

Незважаючи на негативний висновок трудового колективу кафедри педіатрії №2, негативну характеристику ОСОБА_1 , яка підписана завідувачем кафедри педіатрії №2 ОСОБА_3 , відповідно до пункту 3.7 Порядку, протоколом №22 засідання конкурсної комісії ЛНМУ ім..Данила Галицького від 17.12.2018 року ОСОБА_1 була допущена до участі у конкурсі.

Згідно Наказу № 3509-3 від 29.10.2018 року Вчена рада медичного факультету №2 складалася із 31 особи.( Копія наказу додається).

Засідання Вченої ради медичного факультету №2 по конкурсному відбору відбулося 17 грудня 2018 року, де позивач ОСОБА_1 була присутня особисто. На засіданні Вченої ради були присутні 42 особи. З них затверджених членів Вченої ради 28 осіб із 31, тобто кворум був забезпечений, що підтверджується протоколом №4 засідання Вченої ради медичного факультету №2 від 17.12.2018 року.

Із повного тексту протоколу №4 від 17.12.2018 року вбачається, що слухали ОСОБА_1 , професори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задавали питання на які кандидат відповідала. Виступили професор ОСОБА_7 , професор ОСОБА_3 .. При таємному голосування за обрання ОСОБА_1 проголосувало 3 особи, проти-25, недійсних бюлетенів немає.

Позивач вважає, що рішення Вченої ради є несправедливим, має місце упереджене ставлення до неї, оскільки за ОСОБА_4 , яка також брала участь у конкурсі на посаду асистента проголосували 28 членів ради, однак у такої є лише 13 наукових праць проти її 56, немає педагогічної освіти, не навчалася в очній аспірантурі тощо.

Колегія суддів зазначає, що обрання за конкурсом проводилося таємним голосуванням, на дві посади асистента кафедри педіатрії №2 претендувало двоє кандидатів: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які не були конкурентами одна одній. Інших кандидатур не було. Так як засідання конкурсної комісії, Вченої ради проводилося у відповідності до вимог Порядку, Положення про Вчену раду медичного факультету, відповідно відсутні підстави визнавати незаконним та скасовувати рішення Вченої ради медичного факультету №2 ЛНМУ ім..Д.Галицького від 17 грудня 2018 року щодо не обрання ОСОБА_1 на посаду асистента кафедри педіатрії №2.

Відповідно до частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Підставами припинення трудового договору, зокрема, є: закінчення строку (пункти 2,3 ст.23 КЗпП), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення ( пункт 2 частини першої ст.36 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно із частиною одинадцятою статті 55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Аналіз частини третьої статті 21 КЗпП України, частини третьої статті 54 Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку, що у спірних правовідносинах роботодавець мав право укладати з позивачем контрактну форму трудового договору, в якому визначати таку умову як строк його дії.

Укладений з позивачем ОСОБА_1 контракт у 2016 році до 01.12.2018 року , тобто на два роки був строковим у розумінні пункту 2 частини першої статті 23 КЗпП на що погодилася позивач, підписавши його. У визначений законом строк позивач ОСОБА_1 не оскаржувала строк дії контракту на два роки , оскільки згідно п.3.6 Порядку асистенти обираються за конкурсом таємним голосуванням Вченою радою факультету терміном на 5 років, отже погодилася із строковим трудовим договором на два роки. Враховуючи, що зазначене питання не є предметом спору, а тому колегія суддів його не досліджує.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду , викладеній у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 592/14596/18, у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/6064/19.

Колегія суддів не досліджує доводи позивача щодо неправомірного переведення на контрактну форму роботи у 2011 році ,так як згідно її пояснення відбулося переведення її на штатну посаду асистента цієї ж кафедри на 0,25 ставки після закінчення аспірантури згідно Наказу №1312 від 02.12.2008 року на підставі її заяви ( Особова справа, арк.19), оскільки позивач ОСОБА_1 у визначений КЗпП України не оскаржувала переведення на контрактну форму роботи. Окрім цього у матеріалах Особової справи аркуш 40 є особисто написана заява ОСОБА_1 від 28.11.2011 року у якій вона просить продовжити строковий трудовий договір на посаді асистента кафедри педіатрії ЛНМУ ім. Д.Галицького терміном на 5 років з 01 грудня 2011 року про що постановлено Наказ № 193 від 30.11.2011 року (аркуш 41 Особової справи).

Щодо доводів позивача ОСОБА_1 про упередженість до неї із сторони зав.кафедрою професора Л.В.Беш та членів Вищої ради при проходженні конкурсу на подальшу працю асистента кафедри педіатрії медичного факультету №2, тобто вчинення щодо неї дискримінаційних дій, суд апеляційної інстанції не погоджується, вважає зазначене тимчасовим непорозумінням, яке переростає у конфліктну ситуацію, особливостями характеру особи, застосуванням різної методики щодо вирішення тих чи інших робочих питань.

Загальні принципи рівності та, відповідно, недискримінації, встановлені статтею 24 Конституції України, яка гарантує, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що дискримінація-ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеннями, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07 липня 2004 року у справі № 14-рп/2004 вказав на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У протилежному випадку встановлення обмежень означало б дискримінацію.

Статтею 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» встановлено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону забороняється.

Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого королівства», заява № 36042/97, рішення у справі Пічкур проти України від 07 листопада 2013 року, заява № 10441/06)..

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона немає об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів .39).

У апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 відсутні докази, які б свідчили про упередженість із сторони працівників кафедри та членів Вченої ради при таємному голосуванні на посаду асистента кафедри педіатрії медичного факультету №2, оскільки при голосуванні кожний із членів Вченої ради керувалися своїми переконаннями та науковим підходом до лікувальної справи у педіатрії.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81ЦПК).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк