Справа № 462/6609/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Колошкіна П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 21.10.2019 року звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягувати із відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.10.2019 року до її повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.03.2019 року розірвано. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та потребує матеріальної допомоги. Відповідач не цікавиться життям доньки, коштів на її утримання не надає, хоча працює і може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. За наведеного, просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03.12.2019 року позов задоволено частково, стянуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.10.2019 року до її повноліття (а.с.18-19).

В подальшому ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 28.10.2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду від 03.12.2019 року задоволено, вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 70).

12.11.2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, щопроти позову заперечує частково, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх доньок від іншого шлюбу, на утримання яких він сплачує щомісячно кошти у розмірі 3000 грн. Просить суд стягувати аліменти на користь позивача в розмірі 1/7 частини від всіх видів його доходу або у твердій грошовій сумі у розмірі, що не перевищує 1500 грн.

У судові засідання 13.11.2020 року, 10.12.2020 року, 21.12.2020 року, 21.01.2021 року, 09.02.2021 року, 11.03.2021 року, 07.04.2021 року та 06.05.2021 року позивач не з`явився, хоча про дату, час і місце проведення такого була повідомлена належним чином. При цьому, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 03.12.2019 року про розгляд справи за її відсутності (а.с.15). Оскільки, після скасування заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2019 року позивач заяви про відкликання позову не подавала, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, при цьому від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, що є його правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно порядку подання доказів, регламентованого статтею 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.03.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4).

Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

Дослідженням поданих відповідачем письмових доказів встановлено, що у відповідача ОСОБА_2 на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей від попереднього шлюбу: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.40) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.41), на утримання яких він сплачує аліменти у розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.42, 79-80) та розпискою (а.с.43).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не має постійного місця праці та не зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.44) та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.45).

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, та враховуючи матеріальне становище сторін, , та враховуючи, що утримувати дітей зобов`язані обоє батьків, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом 21.10.2019 року.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 768,40 грн., від сплати якого позивач при подачі позову була звільнена, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно з ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.10.2019 року до її повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з п.3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складений 11 травня 2021 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний