Справа № 274/8714/20 Провадження № 2/0274/2361/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14.05.2021 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Лободи В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненнязаборгованості,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2020 ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 104 640,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 22.01.2020 на його користь з ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти у розмірі 263 394,47 грн., що складаються з 120 000,00 грн. - борг за договором позики від 01.07.2015 р., 11 835,62 грн. - 3 проценти річних, 79 241,10 грн. - проценти за договором позикивід 01.07.2015 р., 52 317,75 грн. - інфляційні втрати.

Зазначає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, борг не сплачує.

Тому за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 на суму боргу 120 000,00 грн. ним нараховано 7 200,00 грн. - 3% річних; 86 400,00 грн. - 3% від суми 120 000,00 грн. за прострочений строк; та 11 040,00 грн.- інфляційних втрат, що в загальній сумі становить 104 640,00 грн.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що позивач скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 223, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом з`ясовано, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 22.01.2020 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у розмірі 263 394,47 грн., що складаються з 120 000,00 грн. - борг за договором позики від 01.07.2015, 11 835,62 грн. - 3 проценти річних, 79 241,10 грн. - проценти за договором позики від 01.07.2015, 52 317,75 грн. - інфляційні втрати, а також 2 531,04 грн. у якості відшкодування судових витрат. Розрахунок проведено за період з 01.01.2016 по 15.04.2019.

Бердичівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) за виконавчими листами №274/7217/18 відкрито виконавчі провадження 61408829 та 61409096 від 03.03.2020, борг за якими станом на 14.12.2020 становить відповідно 2 531,04 грн. та 263 394,47 грн (а.с.14, 15).

Із наведеного слідує, що рішення суду на даний час не виконано; іншого не доведено.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістомз обов`язання (неналежне виконання).

Стаття 625 ЦК України визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц відступила від висновків ВСУ, викладених у постанові № 6-2759цс15 та зазначила, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання та приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (правова позиція ВС від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17).

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача процентів від суми позики на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Вказаною нормою передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з рішення Бердичівського міськрайонного суду від 22.01.2020 Договором позики, укладеним між позивачем та відповідачем передбачено, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 120 000,00 грн. під три проценти щомісячно.

Позивачем в обгрунтування своїх вимог надано до суду розрахунок інфляційних, 3% річних та 3% від суми заборгованості щомісячно, нарахованих за період з 01.09.2019 по 31.12.2020.

Зважаючи на викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підставними, проте, не погоджується із розрахунком позивача, який проведений ним за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, оскільки рішенням суду від 22.01.2020 розрахунок заборгованості здійснено за період з 01.01.2016 по 15.04.2019 включно, що, в свою чергу, дає позивачу право на нарахування інфляційних, 3% річних та 3% від суми заборгованості щомісячно з 16.04.2019.

Відтак, за період з 16.04.2019 по 31.12.2020 (625 днів прострочення) від суми заборгованості 120 000,00 грн. загальна сума заборгованості становитиме 86 871,57 грн., з яких:

- 6 164,00 грн. - 3% річних;

- 73972.60 грн. - 3% від суми заборгованості щомісяця;

- 6 734.97 грн. - інфляційне збільшення.

Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 046,40 грн., які у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 868,71 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 86 871,57 грн., з яких:

- 6 164,00 грн. - 3% річних;

- 73972.60 грн. - 3% від суми заборгованості щомісяця;

- 6 734.97 грн. - інфляційне збільшення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 868,71 грн. понесених ним судових витрат.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня йогоскладення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційноїскарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішенняможе бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Позов ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Т.Б.Большакова