ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року м. Чернівці

Справа № 725/4748/20

Провадження №22-ц/822/501/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І.М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар - Скрипка С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Державне підприємство «Сетам», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 березня 2021 року, головуючий у І-й інстанції - Нестеренко Є.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. про визнання недійсними електронних торгів.

Також позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що підставою його позову є порушення вимог законодавства під час визначення ціни спірного майна для реалізації на електронних торгах, які проведені 16 липня 2020 року. Предметом реалізації є квартира загальною площею 285,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на те, що вказане спірне майно перебуває у власності відповідача ОСОБА_3 , який має необмежені права у розпорядженні, користуванні та володінні ним, то існують обґрунтовані ризики, що відповідач може його відчужити (здійснити його поділ, виділ, тощо).

Вважав, що є усі підстави вважати, що до завершення судового розгляду справи спірне майно може бути відчужене відповідачем, що в свою чергу може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на чотирикімнатну квартиру загальною площею 285,7 кв.м, житлова площа 128,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта нерухомого майна:01.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Накладено арешт на чотирикімнатну квартиру загальною площею 285,7 кв.м, житлова площа 128,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта нерухомого майна:01, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , із забороною відчуження чи передачі прав іншим особам в будь-який спосіб (продаж, передача в оренду, дарування, міна, тощо).

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Посилається на те, що ухвала суду прийнята з грубим порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування необхідності застосування заявленого ним заходу забезпечення позову та не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вказує на те, що він є керівником ТОВ «БФ Проперті» та веде переговори щодо отримання підприємством кредиту, арешт належного йому майна може зумовити відмову від кредитування його підприємства. Крім того, судом першої інстанції не застосовано заходи зустрічного забезпечення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав заявника у разі задоволення позову, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 334/6521/19.

Предметом позову, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, є визнання недійсними електронних торгів, які проведені 16 липня 2020 року, за результатами яких ОСОБА_2 продано предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру загальною площею 285,7 кв.м, житлова площа 128,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта нерухомого майна: 01, а також документи, які складені за наслідками таких торгів; також просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Оскільки ОСОБА_2 є власником майна, щодо якого є спір, і має об`єктивну можливість розпорядитися спірним майном на власний розсуд у будь-який час, зокрема відчужити його, суд першої інстанції, обґрунтовуючи вид забезпечення позову, дійшов правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно. Такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне нерухоме майно залишається у його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися ним обмежується лише на певний час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідачем буде відчужене належне йому на праві власності спірне нерухоме майно, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тому в даному випадку застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке нерухоме майно є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Крім того, слід зазначити, що накладення арешту на спірну квартиру, яка була продана з прилюдних торгів і є предметом спору, не порушує збалансованості інтересів сторін, а є метою ефективного захисту виконання у майбутньому рішення суду та запобігання ускладнення ефективного захисту прав позивача у випадку задоволення його позову.

Відповідно до частин 1, 2 пункту 1 частин 3, 6 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Отже, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, в них відсутні докази існування обставин, які зумовлюють обов`язок суду вирішити питання про зустрічне забезпечення, з огляду на що доводи у наведеній частині є необґрунтованими.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 02 листопада 2020 року у справі № 755/15414/15-ц.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення суду, безпідставними, оскільки цивільний процесуальний закон запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, а щоб гарантувати його виконання, застосовуються заходи забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не підлягає дослідженню, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом вирішення судом під час розгляду спору по суті.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 березня 2021 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 травня 2021 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак