Справа № 522/4230/21
Провадження № 2/522/5901/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Бойко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 31/500 частин квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі - 154 622 гривні 00 коп. на користь ОСОБА_1 та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач за договором купівлі-продажу від 14.12.2015 р. придбав у ОСОБА_4 квартиру під номером АДРЕСА_1 . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.12.2016 року частково задоволено позов ОСОБА_2 та витребувано у ОСОБА_1 зазначену квартиру.

Позивач зазначає, що за час, коли квартира перебувала у його власності, ним в цій квартирі зроблено коштовний ремонт та прибудовано додатково - 1,8 кв.м. площі квартири, що складає 6,2 % від загальної площі квартири, тобто 31/500 частини квартири, у зв`язку з чим позивач, вважає за доцільне визнати за собою право власності, на це майно та стягнути з відповідачів вартість збільшення майна.

Ухвалою суду від 16.03.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 18.05.2021 року.

18.05.2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17.06.2021 року.

Ухвалою суду від 18.05.2021 року позивачеві повернуто заяву про забезпечення позову.

17.06.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 22.07.2021 року.

22.07.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 31.08.2021 року.

31.08.2021 року у справі оголошено перерву до 16.11.2021 року.

У судове засідання 16.11.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача просила провести судове засідання за її відсутності, позов підтримала лише в частині стягнення коштів на суму 154622 грн.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.12.2016 року по справі № 522/1921/16-ц, задоволено частково апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 . Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року скасовано. Позов ОСОБА_3 і ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 13-72.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеним рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.12.2016 року, встановлені наступні обставини, які на думку суду не потребують доказування.

Так, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1993 року на праві спільної часткової власності є власниками у рівних частках квартири АДРЕСА_1 , яку отримали у власність в порядку приватизаці.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2013 року задоволено позов ОСОБА_5 і визнано укладеним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за ОСОБА_5 визнано право власності на спірну квартиру, ОСОБА_5 усунуто перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_6 у спірну квартиру.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 року задоволено позов ОСОБА_7 , і, у порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_7 визнано право власності на спірну квартиру.

18.09.2015 року, ОСОБА_7 , на підставі договору купівлі-продажу, продав спірну квартиру ОСОБА_4 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.11.2015 року, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2013 року і ОСОБА_5 відмовлено в позові у повному обсязі.

14.12.2015 року, за договором купівлі-продажу, ОСОБА_4 продала ОСОБА_1 спірну квартиру.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.11.2015 року, зокрема встановлені наступні факти: власник 1/2 частини спірної квартири ОСОБА_2 не надавав своєї згоди ні на оренду своєї частки квартири, ні на її продаж і незаконним шляхом був позбавлений своєї частини власності. ОСОБА_3 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_7 бути її представником щодо укладення та підписання договору оренди спірної квартири, однак довіреність не містить посилань на можливість викупу квартири у майбутньому, на ціну квартири та інші умови продажу для зарахування орендної плати в рахунок ціни за квартиру і відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 погоджувались з істотними умовами договору. Суд також зробив висновок, що договір оренди спірної квартири від 01.11.2009 року є нікчемним.

Наведене свідчить про те, що спірна квартира, яка належить позивачам на праві спільної часткової власності з 1993 року, на підставі рішення суду від 04.03.2013 року, яке, у встановленому законом порядку скасовано 25.11.2015 року, вибула з володіння позивачів не з їхньої волі.

ОСОБА_1 посилається на те, що за час перебування спірної квартири у його власності, він зробив прибудову до квартири площею 1,8 кв.м., що складає 6,2% від загальної площі квартири, тобто 31/500 частин квартири.

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості невід`ємних поліпшень квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 від 07.09.2018 року, який надано ТОВ «АМК Траст», ринкова вартість спірної квартири, у результаті невід`ємних поліпшень квартири, збільшилась на 154622,00 грн.

Відповідно до ч.3,4 ст. 390 ЦК України, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.02.2020 року по справі № 761/17142/15-ц зазначив, що тлумачення частини третьої статті 390 ЦК України дає підстави дійти висновку, що витрати, про які вказується у цій частині по-перше, стосуються утримання або збереження майна; по-друге, вони мають бути необхідними, а не зайвими або навіть корисними; по-третє, мають бути здійсненими добросовісним або недобросовісним набувачем (володільцем).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 травня 2018 року у справі № 910/15521/17 зроблено висновок, що «під поняттям «необхідні витрати» розуміються тільки ті витрати, які необхідні для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності. Отже, інші витрати, тобто не «необхідні», відшкодуванню не підлягають».

Застосування положень частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-389цс16, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 444/1725/16-ц, провадження № 61-31110св18.

Отже, в даному випадку, ОСОБА_1 мав довести суду, що витрати, про які він зазначає, по-перше, стосуються утримання або збереження майна (квартири); по-друге, вони мають бути необхідними, тобто такими, що необхідні для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності; по-третє, мають бути здійсненими саме ним, як набувачем (володільцем) квартири.

Проте, ОСОБА_1 відповідних доказів суду не надає, а звіт про визначення ринкової вартості невід`ємних поліпшень квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 від 07.09.2018 року, який надано ТОВ «АМК Траст», не містить відповідей на вказані питання.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів необгрунтованими та залишає їх без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складеннядо Одеського апеляційного суду

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24.11.2021 року.

Суддя В.Я.Бондар