Справа №490/3160/19 Головуючий у 1-й інстанції Черенкова Н. П.
Провадження № 22ц/812/892/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 травня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Черенкової Н. П. в залі суду в місті Миколаєві із складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів,

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті з нього відповідно до додаткового рішення суду у розмірі 3000 грн щомісячно, посилаючись на те, що він не має постійного місця роботи і тому не в змозі сплачувати аліменти в такому великому розмірі.

Відповідачкою письмового відзиву на позову заяву не надано.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не наведено доказів про погіршення його майнового стану після судового рішення про стягнення з нього аліментів, яке у встановленому порядку ним не оскаржено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, помилкову оцінку наданим доказам, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, про задоволення його позову.

На його думку суд першої інстанції не врахував, що у додатковому судовому рішенні, на підставі якого з нього стягнуті аліменти на утриманні доньки, не встановлено жодної обставини щодо його майнового стану, яка дозволяла сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідачкою не надано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 5 та 18 травня 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 листопада 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 13 квітня 2018 року і до її повноліття (а.с.12-14).

Із змісту цього судового рішення не вбачається, з яких підстав виходила позивачка, вказуючи на необхідність стягнення з батька дитини аліментів в розмірі 3 000 грн, та які саме обставини, на підставі яких саме доказів, були встановлені судом, що надали йому можливість дійти переконливого висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки.

Відтак, додаткове рішення суду, на підставі якого стягнуті аліменти, і яке повинно бути досліджено як доказ при визначенні підстав для можливості зменшення розміру, стягнутих аліментів, не відповідає за формою не лише статям 264-265 ЦПК України, а і положенням статей 180-182 СК України.

За таких обставин, колегія суддів вимушена дослідити докази щодо майнового стану платника аліментів на час їх стягнення, та на час звернення до суду з позовом про зменшення їх розміру, які надані позивачем у цієї справі.

Так, за довідкою та договором про навчання (а.с.15-17) позивач ОСОБА_1 на час пред`явлення ОСОБА_2 позову про стягнення аліментів навчався у Херсонській державній морській академії на платній основі. Джерел доходу при навчанні не мав.

Після ухвалення судом додаткового рішення суду влаштувався тимчасово на посаду продавця-консультанта строком до лютого 2019 року, де отримував заробітну плату в середньому розмірі 3 324 грн 43 коп. (а.с.18-20).

У подальшому постійної роботи не має, внаслідок чого виїздив за межі України на тимчасові заробітки, і вважає за можливе сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1 500 грн щомісяця.

Тому, обґрунтовуючи своє звернення до суду позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він є працездатним, але не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, а крім того на час стягнення аліментів у нього не було такого майнового стану, який давав можливість сплачувати аліментів у розмірі, що були визначені судом у додатковому судовому рішенні.

За такого, суд першої інстанції проаналізувавши докази по цій справі в їх сукупності, помилково не застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють підстави для зменшення розміру аліментів, і дійшов невірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів і відмови у задоволені позову, при цьому безпідставно посилався на відсутність доказів зміни матеріального стану платника аліментів, з огляду на відсутність встановлення таких обставин у додатковому рішенні суду, за яким стягнуті ці аліменти.

Тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, і вважає за можливим зменшити розмір аліментів, що стягнуті на підставі додаткового рішення суду, визначив його у щомісячному розмірі в 2 000 грн. Таким чином задовольнив позовні вимоги частково, та скасував судове рішення з ухваленням нового, з підстав, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру, стягнутих аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначених додатковим рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 5 листопада 2018 року, та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2 000 грн щомісячно, починаючи з цього дня, як дати ухвалення рішення, та до досягнення нею повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього дня, як дати складення повного судового рішення, та у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова