Справа № 215/645/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

при секретарі - Головко Д.В.

за участю позивача ОСОБА_1 .

Представників:

позивача, адвоката Балюри А.С.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі №1 в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відео конференції зі Святошинським районним судом м.Києва справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

СУТЬ СПОРУ:

05.02.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві (далі Фонд) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 95975,28 грн. з 19.08.2019 р. по 22.01.2020 р., та стягнення витрат на правничу допомогу а.с.1-6 т.1.

Заявами від 29.04.2020 р. та 27.07.2020 р. збільшила позові вимоги до стягнення 208835,10 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу по 27.07.2020 р. а.с.75, 101 т.1

В обґрунтування позивач вказує що працювала в Фонді начальником відділу медичних та соціальних послуг, та 29.03.2019 р. наказом відповідача №498к від 29.03.2019 р. була звільнена за п.6 ст.36 КЗпП України.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2019 р., яке залишено без змін рішеннями апеляційної та касаційної інстанцій, її було поновлено на роботі, та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2019 р. по 16.08.2019 р. в сумі 84422, 70 грн.

Але відповідачем було проігноровано рішення суду в частині його негайного виконання про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць. Вже після винесення 17.12.2019 р. Дніпровським апеляційним судом постанови про залишення рішення суду без змін, Фонд 28.12.2019 р. видав наказ №1675-к про поновлення позивача на роботі.

Про існування наказу про поновлення на роботі позивач дізналася 22.01.2020 р., та 31.01.2020 р. звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 95975, 28 грн. за період з 19.08.2019 р. по 22.01.2020 р. з розрахунку середньоденного заробітку 888, 66 грн.

Під час судового розгляду заявами збільшувала позовні вимоги в залежності від тривалості розгляду справи по 27.07.2020 р. за 235 днів, що становить 208835, 10 грн., які просить стягнути на підставі ст.ст.233, 236 КЗпП України.

17.03.2020 р.20.08.2019 р., 06.09.2019 р., 15.11.2019 р. відповідачем Фондом було подано до суду відзиви на первісний позов та заяви про уточнення позовних вимог та уточнені позови а.с.138-182 т.1, 1-6 т.2, в яких відповідач позов не визнав вважає його безпідставним. Вказує, що дійсно ОСОБА_1 була поновлена на роботі рішенням суду від 19.08.2019 р., але повний текст судового рішення було отримано Фондом лише 20.09.2019 р., разом з ухвалою суду від 23.08.2019 р. про виправлення описки в рішенні.

20.08.2019 р. дійсно ОСОБА_1 звернулася до Фонду з заявою про виконання рішення суду, та надала в копіях виконавчий лист і вступну та резолютивну частину рішення. Листом від 20.08.2019 р. ОСОБА_1 було відмовлено в виконанні судового рішення, оскільки рішення має істотні недоліки, фактичні помилки, які унеможливлювали його негайне виконання. Так, виконавчий лист містив дві одночасні вимоги про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку. На вказане звернув увагу відділ примусового виконання рішення Департаменту ДВС повернувши виконавчий лист стягувачу постановою від 29.08.2019 р.

Рішення суду було оскаржене в апеляційному порядку, тому в частині вимог які не підлягали негайному виконанню, воно не могло бути виконаним, а в частині негайних вимог також не могло бути виконаним в зв`язку з недоліками рішення і виданого на його підставі виконавчого листа.

Після ухвалення постанови від 17.12.2019 р. апеляційною інстанцією, якою рішення суду було залишено без змін, 23.12.2019 р. ОСОБА_1 знову звернулася до Фонду з заявою, додавши копію постанови суду, та 28.12.2019 р. Фонд видав наказ №1675-к про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Лише 08.01.2020 р. суд постановив ухвалу про виправлення помилок, видав два належних виконавчих листа про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з негайним виконанням вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць. Після отримання ухвали суду про виправлення описок від 08.01.2020 р., Фонд 16.01.2020 р. перерахував ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 67960, 26 грн. за відрахуванням податків і обов`язкових платежів.

ОСОБА_1 навмисно не бажає поновлюватись на роботі, оскільки Фонд листами від 19.12.2019 р. та 09.01.2020 р. пропонував позивачу з`явитися на роботу, але ці листи були проігноровані. Також Фонд листом від 24.01.2020 р. запрошував позивача з`явитися для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та вчинення інших необхідних для цього дій, але ОСОБА_1 навмисно діє вибірково та упереджено для наявності формальних підстав для додаткового стягнення грошових коштів, особисто навмисно перешкоджає виконанню судового рішення.

28.01.2020 р. Фонд звернувся до органу ДВС з заявами про закінчення виконавчого провадження, 31.01.2020 р. державний виконавець виніс вимогу якою зобов`язав ОСОБА_1 протягом п`яти днів надати до Фонду трудову книжку для внесення запису про поновлення її на роботі.

11.02.2020 р. до Фонду надійшов лист ОСОБА_1 яким вона не погоджується з наказом про поновлення її на роботі, вимагає виконання рішення суду, усунення недоліків наказу, але відповідач вважає що рішення суду виконано, а єдиною перешкодою є небажання самої ОСОБА_1 прибути на роботу.

Заяви про збільшення позовних вимог необгрунтовані, позивач навмисно не виконує рішення суду, намагаючись неправомірно стягнути середній заробіток за той час, коли роботодавцем вже видано наказ про поновлення на роботі.

Позивач 01.04.2020 р. подала до суду відповідь на відзив а.с.186-206 т.1, вказує, що заперечення Фонду прямо суперечать законодавству України, відповідач неправомірно пов`язує свій обов`язок виконати рішення суду негайно з недоліками виконавчого документу. В своїх заявах ОСОБА_1 наполягала на обов`язковості судового рішення і чіткому його виконанні, що передбачено ст.ст.124, 129 Конституції України і ст.18 ЦПК України. Крім того Фонд видав наказ про поновлення її на роботі 28.12.2019 р. до усунення описки у виконавчому листі, а також провів виплату середнього заробітку, тому ніяких перешкод на думку позивача для негайного виконання рішення суду не існувало, тому існують всі підстави передбачені ст.236 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в тому числі і за час після видання наказу від 28.12.2019 р. про поновлення її на не існуючій посаді в Фонді. Отримавши наказ про поновлення на роботі в органі ДВС 22.01.2020 р., вона дізналася, що поновлена на позаштатній посаді в Фонді. Тобто рішення суду не виконано до теперішнього часу, а відповідач намагається шляхом оману створити лише уяву виконання рішення суду, незважаючи на те що наказ №498-к від 29.03.2019 р. було скасовано рішенням суду, та вона повинна бути поновлена на попередній посаді начальника відділу.

23.04.2020 р. Фонд подав заперечення на відповідь на відзив а.с.184 т.1, в яких вказує, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, який повинен відповідати вимогам закону згідно ст.431 ЦПК України, та п.п.29.31., 29.32 Інструкції з діловодства №173 від 17.12.2013 р. яка була чиною до 01.01.2020 р. Виданий позивачу виконавчий лист не відповідав вимогам закону, що унеможливлювало його виконання, тому вина Фонду в негайному невиконанні рішення суду відсутня, а причиною того, що ОСОБА_1 не приступила до роботи є тільки її особисте небажання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представник позивача, адвокат Балюра А.С. позов підтримали з вищезазначених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову з тих же підстав, що визначені відповідачем в відзивах та запереченнях.

Процесуальні дії суду у справі:

06.02.2020 р. ухвалою судді Тернівського районного судом м.Кривого Рогу відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін а.с.38 т.1.

05.06.2020 р. ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу призначено розгляд справи в режимі відео конференції з Святошинським районним судом м.Києва за клопотанням відповідача. а.с.96-97 т.1

11.09.2020 р. ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу відмовлено в клопотанні відповідача про зупинення розгляду справи а.с.172173 т.2.

03.02.2021 р. ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу відмовлено в клопотанні позивача про залучення до справи позову ОСОБА_1 від 05.11.2020 р. а.с.25-26 т.3.

27.05.2021 р. ухвалою суду без викладення окремим документом з занесенням до журналу судового засідання було відмовлено позивачу в витребуванні доказів - довідки з Системи контролю доступу до приміщення Фонду а.с.193-195т.2.

Інші процесуальні дії не вчинялись.

Заслухавши думки сторін, свідків з боку відповідача, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

Поясненнями сторін, копією трудової книжки ОСОБА_1 , наказом №498-к від 29.03.2019 р. а.с.9-11 т.1, встановлено що позивач яка з 01.08.2017 р. займала посаду начальника відділу медичних та соціальних послуг Фонду, було звільнено з 29.03.2019 р. за ст.36 п.6 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2019 р. а.с.14-17 т.1 було скасовано наказ Фонду №498-к від 29.03.2019 р. про звільнення позивача, ОСОБА_1 була поновлена на посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг з 29.03.2019 р., стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2019 р. по 16.08.2019 р. в сумі 84422, 70 грн. з розрахунку 888,66 грн. середньоденного заробітку за 95 робочих днів. Рішення в частині поновлення позивача на роботі і стягнення середнього заробітку за оди місця звернено до негайного виконання.

Згідно ст.235 КЗпП України - у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу…, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Стаття 236 КЗпП Укрїни передбачає що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто для прийняття рішення про виплату середнього заробітку позивачу, обов`язковою є доведеність затримки власником виконання судового рішення, вказана затримка збоку роботодавця, на думку суду доведена позивачем, тому позов підлягає задоволенню, та стягненню підлягає середній заробіток ОСОБА_1 за весь час затримки, з наступних підстав

1. Згідно ст..18 ч.1-2 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України… Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.431 ч.1, 3 ЦПК України - виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно ст.18 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи надані докази суд зазначає, що наказ №1675к про поновлення ОСОБА_1 на роботі винесений відповідачем 28.12.2019 р. а.с.115 т.1, рішення суду як зазначалося ухвалено 19.08.2019 р., також 19.08.2018 р. видано виконавчий лист, який отримано Фондом згідно заяви ОСОБА_1 20.08.2019 р.а.с.12 т.1. Вказаною заявою просила поновити її на роботі на посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 . Фонд письмово повідомив, що рішення суду має істотні недоліки та фактичні помилки а.с.149 т.1, порадивши позивачу звернутися до суду.

Тобто до постановлення наказу про поновлення на роботі з часу отримання виконавчого листа відповідачем минуло більш ніж чотири місяці, що свідчить про затримку виконання судового рішення.

Відповідач посилається на недоліки рішення та виконавчого документу суду як на обґрунтованість вказаної затримки відповідно до приписів ст.431 ЦПК України, але вказані посилання на думку суду є безпідставними.

Так по перше: згідно ухвали суду від 23.08.2019 р. постановленою за ініціативою суду а.с.156 т.1, то вказаною ухвалою була виправлена описка в рішенні суду яка стосувалася суми стягнутого з Фонду судового збору, та ніяким чином не стосується вимог які підлягали негайному виконанню.

По друге: виконавчий лист від 19.08.2019 р.( в копіях) який був отриманий Фондом згідно заяви ОСОБА_1 20.08.2019 р. а.с.150 т.1, містив чіткі та зрозумілі вимоги для виконання. Були викладені вимоги: про скасування наказу про звільнення, поновлення ОСОБА_1 на роботі з зазначенням посади, стягнення середнього заробітку і судового збору. Було зазначено про негайне виконання вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Згідно ухвали суду від 08.01.2020 р. у вказаному виконавчому листі були виправлені помилки, видано два окремих виконавчих листа про стягнення коштів і про поновлення на роботі згідно вимог державного виконавця а.с.131 т.2, та виправлена описка в даті його видачі а.с.168 т.1.

Не дотримання судом вимог ст.4 ч.2 Закону «Про виконавче провадження» стосовно вчинення кількох дій в одному виконавчому документі, не позбавляло відповідача обов`язку негайного виконання судового рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 на попередній посаді, що було приписано чітко і зрозуміло в виконавчому документі. Таке зволікання до 28.12.2019 р.(видача наказу), починаючи з 20.08.2019 р. (отримання виконавчого листа) виникло виключно з вини відповідача.

2. Продовжує відповідач, на думку суду, затримувати виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі і до часу ухвалення судом рішення.

Так згідно наказу Фонду про поновлення ОСОБА_1 на роботі а.с.115 т.1, позивач поновлена на позаштатній посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг Фонду, оскільки в Фонді з 01.04.2019 р. створено відділ медичних та соціальних послуг з іншими функціональними завданнями.

Згідно норм ст.235 КЗпП України, як зазначалося, у разі звільнення без законної підстави…працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто обов`язковою умовою є поновлення особи саме на попередній роботі (посаді), поновлення ж ОСОБА_1 на позаштатній посаді, не є поновленням її на роботі, відповідно і виконанням рішення суду.

Згідно ст.64 ч.1-3 Господарського кодексу України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Тобто працівника прийнятого на роботу за посадою (професією) згідно зі штатним розписом, називають «штатним працівником».

Дійсно підприємство може прийняти на роботу працівника за посадою, яка не передбачена штатним розписом, але для цього потрібно укладання окремого трудового договору за конкретних істотних умов, відповідно до приписів ст.ст.21, 24 КЗпП України.

Такий же висновок зроблено судом при розгляді скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо вимоги від 31.01.2020 р. щодо вставлення строку для надання трудової книжки, та закриття виконавчого провадження, яке було закрито на думку суду неправомірно а.с.73, 106-110 т.1.

Таким чином суд робить висновок що поновлення позивача на позаштатній посаді не є належним виконанням рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі (посаді) яка була включена в штатний розпис.

Крім того як видно з наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 в Фонді існує відділ медичних та соціальних послуг, існує посада начальника вказаного відділу, а ст.40 ч.1 п.6 КЗпП України передбачає звільнення такого працівника в разі поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Тобто всупереч встановленому нормами закону порядку, відповідач необґрунтовано та неправомірно не виконав рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі на попередній посаді, доводи відповідача про виконання рішення суду, як і доводи того що ОСОБА_1 сама не бажає виконувати рішення суду є необґрунтованими. Вказане є підставою для стягнення середнього заробітку на користь працівника, за весь час затримки, з метою захисту порушених прав позивача, відповідно до приписів ст.236 КзПП України.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно неявки ОСОБА_1 на роботу як і докази надані на обґрунтування цих доводів а саме пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 начальників відділів персоналу і адміністративного забезпечення, журнал реєстрації відвідувачів, службові записки, а також акти складені співробітниками Фонду а.с.13-117 т.2.

Вказані докази не спростовують беззаперечно встановлених обставин того, що ОСОБА_1 до теперішнього часу не була поновлена на попередній посаді з якої її було звільнено, а явка на роботу на посаду не передбачену трудовим договором, виходить за межі обов`язків робітника.

З цих же підстав судом було відмовлено позивачу в витребуванні доказів перевірки законності складених роботодавцем актів, стосовно присутності на роботі працівників які ці акти підписували, оскільки самі ці акти на думку суду, не мають правового значення для вирішення спору.

Норма ст.236 КЗпП України однозначно передбачає наслідки для роботодавця в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі це стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час вказаної затримки.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, як зазначив Верховний Суд в постановах від 20.11.2019 р. по справі №653/1975/16-ц, та від 17.07.2019 р. №757/22752/18-ц.

Згідно довідки Фонду №51 від 14.06.2019 р., та судового рішення, розмір середньоденного заробітку позивача, розрахованого згідно Постанови КМУ №10 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», становить 888 грн. 66 коп. при середньомісячному заробітку 15551,50 грн. (16237,15 +14865,85:2 міс).

Час вимушеного прогулу з 19.08.2019 р. по 24.05.2021 р. включно становить 439 робочих днів, за цей час ОСОБА_1 отримала 65870,33 грн. коштів допомоги по безробіттю згідно довідки а.с.9 т.2; відповідно слід стягнути з Фонду на користь позивача 324251 грн. 41 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (439 днів х 888,66 грн. 65870,33 грн.), а стягнення середнього заробітку за один місяць звернути до негайного виконання.

Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Таким чином стягнутий середній заробіток є об`єктом оподаткування доходу ОСОБА_1 як платника податку, та з нього слід утримувати податки та обов`язкові платежі.

Також, при задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору на користь держави.

Стосовно витрат на правничу допомогу в сумі 14169.00 грн. згідно заяви а.с.129-134 т.1, суд вважає необхідним вказане стягнення залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір суми що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюються згідно у умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В якості документів, що підтверджують розмір витрат на правничу допомогу позивачем до суду подано додаткову угоду, акт приймання правничої допомоги рахунок №13/03 від 13.03.2020 р., виписку по рахунку адвоката Балюри А.С. станом на дату 26.03.2020 р. по якому на його рахунок надійшов платіж від ОСОБА_1 в сумі 14169,00 грн. згідно рахунку від 13.03.2020 р.

Згідно Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно Положення про форму та зміст розрахункових документів розрахункова квитанція - це розрахунковий документ, бланк який виготовлений друкарським способом, а окремі реквізити заповнюються від руки або шляхом проштамповування при реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги) або при видачі коштів покупцеві у разі повернення товару, рекомпенсації послуги, прийняття цінностей під заставу та в інших випадках.

Розрахункова квитанція складається з двох частин - корінця та відривної частини. Відривна частина розрахункової квитанції як і корінець повинні містити

обов`язкові реквізити: серію та номер, які нанесені при виготовленні бланка квитанції та збігаються з серією та номером відривної частини; напис "Сума розрахунку (грн.,коп.), усього" та загальну суму отриманих за товар або послугу (виданих покупцеві) коштів.

Оскільки витрати позивача на правничу допомогу не підтверджені належними фінансовими документами, не надано суду належно оформленого розрахункового документу про сплату коштів, суд вважає, що слід відмовити ОСОБА_1 в стягненні 14169,00 грн. витрат на правничу допомогу.

На підставі ст.ст.235, 236 КЗпП України, керуючись ст.ст.12, 137, 141, 259, 263-265, 268, 272, 354-355 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві на користь ОСОБА_1 324251 (триста двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят одна) грн. 41 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 серпня 2019 року по 24 травня 2021 року включно, з розрахунку середньоденного заробітку 888 грн. 66 коп. за 439 днів за відрахуванням отриманої допомоги по безробіттю.

Суми стягнуті без урахування податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць в сумі 15551 грн. 50 коп.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складання повного рішення апеляційну скаргу в Дніпровський апеляційний суд через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу.

Повне рішення складено 28 травня 2021 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , 50066, місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві, місце знаходження, 03062, м.Київ, проспект Перемоги, 92/2, Код .

СУДДЯ: