Номер провадження: 22-ц/813/3544/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та представника Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс», Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України, ОСОБА_1 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та відшкодування вартості ремонтно-відновлюваних робіт, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Домусчі Л.В. 27 лютого 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2019 року до суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Європейський страховий Альянс», Моторне (Транспортне) Страхове Бюро України, ОСОБА_1 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та відшкодування вартості ремонтно-відновлювальних робіт.

В обґрунтування позову зазначено, що 10 березня 2018 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota», державний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Арнаутська, не впорався з керуванням та допустив наїзд на припарковані автомобілі, в тому числі на автомобіль BYD F-3, державний номер НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні ДТП. Власником автомобіля BYD F-3, державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в «СК «Європейський страховий Альянс», куди позивач звернувся із відповідним повідомленням про настання події, що мають ознаки страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 11 квітня 2019 року «СК «Європейський страховий Альянс» повідомила про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки у страховика відсутні документи, які могли б підтвердити правомірність керування останнім автомобілем на іноземній реєстрації. В свою чергу, страховиком не було проведено розслідування страхового випадку, як того вимагає ст. 34 вказаного закону. Своїми діями та бездіяльністю страховиком опосередковано було покладено обов`язок доказування правомірності керування ОСОБА_1 , автомобілем «Toyota» на позивача, хоча такий обов`язок не передбачений жодним законом, на відміну від обов`язку страховика суворо дотримуватись законодавства при врегулюванні страхового випадку.

Позивач, не погодившись з такими діями страховика, звертався зі скаргою до наглядового органу - Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фін послуг. Листом від 23 квітня 2019 року позивача було повідомлено, що за наведених обставин є всі підстави для отримання страхового відшкодування між МТСБУ, в порядку ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилання страховика на неправомірність керування автомобілем ОСОБА_1 не підтверджено жодними доказами. Таким чином, позивач прийшов до висновку про пред`явлення позову про солідарне стягнення вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу з СК «Європейський страховий Альянс» та МТСБУ.

Щодо вимоги до відповідача ОСОБА_1 , то позивач вважав, що на момент ДТП він керував транспортним засобом та визнаний винним у скоєнні ДТП. Різниця між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту складає 17 960,23 грн., тому позивач вважав, що дана сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на корить позивача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Європейський Страховий Альянс» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 66 866 (шістдесят шість тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 88 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між вартістю та страховим відшкодуванням в розмірі 17 960 (сімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 23 копійки.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Європейський Страховий Альянс» на користь ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору у розмірі 668 (шістсот шістдесят вісім) гривень 70 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору у розмірі 179 (сто сімдесят дев`ять) гривень 58 копійок.

У задоволенні вимог до Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні частини позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 , - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не є особою, на яку покладається обов`язок відшкодувати завдану матеріальну шкоду, так як він не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, як особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Крім того, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, та під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищено небезпеки, а не безпосередньо водієм. Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, на підтвердження перебування у трудових відносинах надано копію трудового контракту від 04.12.2017 року. .

В апеляційній скарзі представник Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий Альянс", посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні частини позовних вимог, заявлених до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий Альянс", - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, зважаючи на відсутність документів, підтверджуючих правомірність володіння транспортним засобом на момент ДТП на території України, транспортний засіб Тойота д.н. НОМЕР_4 не є забезпеченим за Полісом, а тому відсутні підстави для визнання випадку страховим та, відповідно, здійснення виплати страхового відшкодування.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційних скарг в письмовому провадженні, дослідивши наведені в них доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий Альянс"- залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з Трудового договору №б/н від 04 грудня 2017 року, а саме пункту 20 вбачається, що за нанесену шкоду майну компанії, а також спричинену матеріальну шкоду третім особам в процесі експлуатації майна компанії, відповідальність в повній мірі несе співробітник компанії. З огляду на це, суд вважав, що різниця між страховою виплатою, яка підлягає до стягненню, та вартістю відновлювального ремонту підлягає стягненню з винуватця ДТП на користь позивача.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2018 року в м. Одесі, по вул. М. Арнаутська, 102, сталося дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Toyota Avensis д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та безпечного бокового інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Renault Clio д.н. НОМЕР_5 , скоїв наїзд на припарковані автомобілі; автомобіль Byd F-3 д.н. НОМЕР_2 та автомобіль Hyundai Sonata д.н. НОМЕР_6 , також по інерції автомобіль Byd F-3 д.н. НОМЕР_2 в`їхав в автомобіль Hyundai Sonata д.н. НОМЕР_6 , чим порушив п. 13.1 ПДР України. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Власником автомобіля Byd F-3 д.н. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 про що свідчить свідоцтво про реєстрацію ТЗ (а.с.79).

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2018 року залишено без змін постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 85-86).

Транспортний засіб Toyota Avensis д.н. НОМЕР_1 на момент ДТП був забезпечений Полісом №АК6487986, відповідно якого страховиком є ПрАТ «Європейський страховий альянс» (а.с.7).

ПрАТ «Європейський страховий альянс» уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6487986 з ЕООД «Дилижанс-Авто Транс» (а.с. 68).

Відповідно Трудового договору №б/н від 04 грудня 2017 року, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ЕООД «Дилижанс-Авто Транс» з 04 грудня 2017 року по 03 грудня 2018 року (а.с. 108-109).

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27 березня 1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку Страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, оскільки на момент скоєння ДТП ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах із ЕООД «Дилижанс-Авто Транс», якому належить автомобіль Toyota Avensis д.н. НОМЕР_1 , то саме ЕООД «Дилижанс-Авто Транс» має бути належним відповідачем у справі, та саме на вказану юридичну особу має бути покладено обов`язок щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, необґрунтовано послався у оскаржуваному рішенні на положення Трудового договору №б/н від 04 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЕООД «Дилижанс-Авто Транс», не врахувавши, що норми діючого законодавства, зокрема, положення ч.1 ст. 1172 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, мають вищу юридичну силу, ніж положення Трудового договору.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи у цій частині, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року в частині стягнення на користь позивача з ОСОБА_1 різниці між вартістю та страховим відшкодуванням в розмірі 17 960, 23 грн. та судового збору підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України, то суд першої інстанції вірно вважав вказані позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. В цій частині рішення не оскаржується.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» невиплаченого страхового відшкодування, то суд дійшов вірного висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, позивач 12 березня 2018 року звернувся до страхової компанії з письмовим повідомленням про подію (а.с. 69).

20 березня 2018 року, за участю водія пошкодженого транспортного засобу, було проведено огляд пошкоджень транспортного засобу Byd F-3, д.н. НОМЕР_2 , та визначено перелік пошкоджень (а.с. 73).

23 квітня 2018 року позивачем надано страховій компанії заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 80).

Листом від 27 лютого 2019 р. №903/13 ПрАТ «Європейський страховий альянс» повідомив ОСОБА_3 , який діяв від імені позивача ОСОБА_2 , що зважаючи на відсутність документів, підтверджуючих правомірність володіння ТЗ страхувальником на момент ДТП на території України, ТЗ Toyota Avensis д.н. НОМЕР_1 не є забезпеченим за полісом, а тому відсутні підстави для здійснення виплати страхового відшкодування (а.с.88).

Листом від 11 квітня 2019 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» повідомив ОСОБА_3 , який діяв від імені позивача ОСОБА_2 , що Товариству необхідно отримати документи, які б підтверджували правомірність володіння та користування страхувальником (водієм), транспортним засобом Toyota Avensis, д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП на території України. Станом на 10 квітня 2019 року відповідні документи не були надані на адресу Товариства, а отже, відсутні підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. (а.с. 91). Фактично, вказане є відмовою у виплаті шкоди.

Згідно звіту №27-04/18 від 20 червня 2018 року, складеного ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту автомобіля BYD F-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП, на дату оцінки 27 квітня 2018 року, визначається рівною 84827,11 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BYD F-3, д.н. НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП, на дату оцінки 27.04.2018 року визначається рівною 66 866,88 грн. (а.с. 11-28).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, за змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Відповідно до положень статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вже вказувалось вище, Листом від 11 квітня 2019 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» повідомив ОСОБА_3 , який діяв від імені позивача ОСОБА_2 , що Товариству необхідно отримати документи, які б підтверджували правомірність володіння та користування страхувальником (водієм ОСОБА_1 ), транспортним засобом Toyota Avensis, д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП на території України. Станом на 10 квітня 2019 року відповідні документи не були надані на адресу Товариства, отже фактично страхова компанія відмовила у здійсненні страхового відшкодування, однак без наведення відповідного обґрунтування цього.

Вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначений статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак дана стаття не містить посилань на відсутність документів, які б підтверджували правомірність володіння та користування страхувальником (водієм) транспортним засобом, як підстава для відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Разом з тим, статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), на підтвердження виконання зазначених дій, представником ПрАТ «Європейський страховий альянс» наданій копії запитів до УПП в м. Одесі та ДФС України, однак доказів щодо направлення даних запитів чи отримання даних запитів запитуваним органам суду не надано. Отже, фактично відсутність документів для встановлення необхідних обставин страховику, які не надані не з вини позивача, відповідно до спеціального закону також не є підставою для відмови у страховому відшкодуванні.

Як вірно вказано у рішенні суду, посилання страховика на положення ст. 380 Митного кодексу України щодо незаконного володіння (управління) забезпеченим транспортним засобом є необґрунтованим, так як ПрАТ «Європейський страховий альянс» належними та допустимі доказами не довів, що водій, який керував відповідним транспортним засобом, робив це без належного дозволу. При цьому, на думку суду, при укладанні страхового полісу страховик здійснював розумну обачність, уклавши його, а тому саме на страховика покладаються певні обов`язку з виконання даного полісу при настанні страхового випадку.

Відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «Страхова компанія «Європейський Страховий Альянс» у сумі 66 866, 88 грн., та судового збору.

Одночасно, колегія суддів вважає безпідставним посилання у апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Європейський Страховий Альянс» про те, що, зважаючи на відсутність документів, підтверджуючих правомірність володіння транспортним засобом на момент ДТП на території України, транспортний засіб Тойота д.н. НОМЕР_4 не є забезпеченим за Полісом, а тому відсутні підстави для визнання випадку з ним страховим та, відповідно, здійснення виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів зауважує, що відмова страховика у визнанні даної пригоди страховим випадком та здійснення страхової виплати потерпілій особі з тієї підстави, що у страховика відсутні документи, що підтверджують правомірність володіння та користування транспортним засобом «Тойота Авенсіс» д.н. НОМЕР_1 , є такою, що не відповідає положенням чинного законодавства. Так, страховиком не оспорюється сам факт укладання договору обов`язкового страхування АК №6487986. Вірними, встановленими та неспростованими є данні про особу (юридичну особу), яка уклала договір. Відповідними і є данні щодо забезпеченого автомобіля, його марка, модель, рік випуску, номер кузова, місце реєстрації. Отже, за сукупністю вищевказаних даних, колегія суддів вважає, що автомобіль, яким 10 вересня 2018 року керував ОСОБА_1 , був забезпечений, як того вимагає діюче законодавство, полісом обов`язкового страхування АК №6487986, реалізованим ПАТ «Європейський страховий альянс». Як вірно вказано у рішенні суду першої інстанції, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та законом, який їх регулює, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року в частинні задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 різниці між вартістю та страховим відшкодуванням в розмірі 17 960,23 грн. та судового збору у розмірі 179,58 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 різниці між вартістю та страховим відшкодуванням в розмірі 17 960 (сімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 23 копійки та судового збору у розмірі 179,58 гривень - скасувати, у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 травня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе