Справа № 760/8880/21
Провадження № 4-с/760/151/21
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2021 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., за участю:

секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

представника скаржника - Браніцького О.М. (довіреність від 22.11.2018);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали скарги ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 , стягувач/ (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича /далі - приватний виконавець Кузь О.Р./ (адреса: 03062, м. Київ, вул. А.Туполєва, буд. 12-М, каб. 10), заінтересована особа: ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 , боржник/ (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ),

В С Т А Н О В И В:

Скарга та її мотиви

08.04.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана скарга, датована 08.04.2021, за підписом скаржника, в якій скаржник в порядку ст.ст. 447-449 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) просить:

- повідомлення приватного виконавця Кузь О.Р. від 02.04.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визнати незаконним та скасувати;

- зобов`язати приватного виконавця Кузь О.Р. відкрити виконавче провадження з примусового виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 760/23014/17.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначив, що в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

З метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, на підставі ч. 1 ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), 28.11.2018 сторонами у справі було укладено мирову угоду.

В подальшому, сторони у справі звернулися до суду із спільною заявою про затвердження мирової угоди та постановлення відповідної ухвали.

29.11.2018 Солом`янський районний суд міста Києва у справі № 760/23014/17 (провадження № 2/760/2457/18) постановив ухвалу про затвердження мирової угоди.

У зв`язку із невиконанням умов затвердженої судом мирової угоди, позивач (стягувач) ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Кузь О.Р. з заявою про примусове виконання даного судового рішення.

Однак, 02.04.2021 приватний виконавець Кузь О.Р. виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зазначене повідомлення мотивоване тим, що ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 760/23014/17 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ній не зазначено:

- адреса місця проживання чи перебування боржника, дата його народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорту;

- адреса місця проживання чи перебування стягувача;

- резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

- строк пред`явлення рішення до виконання.

Скаржник не погоджується з діями приватного виконавця Кузь О.Р. щодо винесення 02.04.2021 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання посилаючись на приписи ст. 129-Конституції України, ст. 18 ч. 2 ст. 208, ч. 3 ст. 431 ЦПК України, п. 3 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому, зокрема, звертає увагу на те, що уся необхідна для відкриття виконавчого провадження інформація щодо сторін виконавчого провадження (стягувача і боржника) була зазначена у заяві про примусове виконання рішення від 31.03.2021.

Рух справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2021 для розгляду зазначеної скарги визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справа передана судді по реєстру 12.04.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.04.2021 вказану скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.05.2021.

Присутньому у судовому засіданні 20.05.2021 представнику скаржника оголошувався склад суду та право на відвід. Відводів складу суду не заявлено.

У судове засідання 20.05.2021 приватний виконавець Кузь О.Р. та заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явились.

Згідно з ст. 450 ЦПК України скарга на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на зазначене, заслухавши думку присутнього представника, з метою дотримання розумних строків судового провадження, суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги по суті у судовому засіданні 20.05.2021.

У судовому засіданні 20.05.2021 представник скаржника вимоги та доводи скарги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні тим, що викладеним у скарзі.

Заперечення приватного виконавця

18.05.2021 до суду від приватного виконавця Кузь О.Р. надійшла заява, в якій він зазначає, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 02.04.20212 винесено у відповідності до вимог ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказує, що оскільки ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 760/23014/17 про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим п.п. 3, 4, 5, 7 Закону України «Про виконавче провадження», в силу вимог ч. 4 ст. 4 вказаного Закону виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Інші аргументи щодо підстав повернення виконавчого документа стягувачу, окрім наведених в оспорюваному повідомленні, відсутні.

При цьому приватний виконавець просить розглянути дану справу без його участі.

Встановлені судом обставини

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 27.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 01.10.2015 (з врахуванням змін та доповнень) у загальному розмірі 773 888,20 грн, в тому числі: 752 849,66 грн - основний борг; 21 038,54 грн - 3% річних.

29.11.2018 в судовому засіданні сторонами у вказаній справі було подано мирову угоду.

29.11.2018 Солом`янський районний суд міста Києва у справі № 760/23014/17 (провадження № 2/760/2457/18) постановив ухвалу про затвердження мирової угоди. Відповідна ухвала набрала законної сили та є чинною.

31.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Кузь О.Р. з заявою про примусове виконання ухвали від 29.11.2018 у справі № 760/23014/17.

02.04.2021 приватним виконавцем Кузь О.Р. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Підставою винесення зазначеного повідомлення приватний виконавець Кузь О.Р. зазначив те, що ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 760/23014/17 про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ній не зазначено:

- адреса місця проживання чи перебування боржника, дата його народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорту;

- адреса місця проживання чи перебування стягувача;

- резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

- строк пред`явлення рішення до виконання.

Мотиви суду

Суд наголошує, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

У рішенні ЄСПЛ від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення також відображено у частинах першій та другій статті 18 ЦПК України, за змістом яких судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - ЗУ «Про виконавче провадження») визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України та ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.05.2019 у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.05.2014 у справі № 6-45цс14.

У постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі № 6-45цс14 визначено, що «вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, слід вважати передчасним».

Така правова позиції викладена і у постанові Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі № 6-62цс14.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19).

Крім того, суд звертає увагу на те, що за змістом ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Отже, у разі виникнення певних питань щодо виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 760/23014/17 (провадження № 2/760/2457/18) виконавець не був позбавлений можливості скористатися вказаною процесуальною можливістю.

Згідно з ст. 447 ЦПК України, яка кореспондується зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 453 ЦПК України передбачено, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича - задовольнити.

Скасувати повідомлення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича від 02.04.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за виконавчим документом - ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 760/23014/17.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича відкрити виконавче провадження з примусового виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 760/23014/17.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (ст. 453 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскільки інше не передбачено ЦПК України (ч. 1 ст. 261 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич