Провадження № 2-з/761/1088/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвокатки Гурез І.О. про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 - адвокатки Гурез І.О. про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.

У своїй заяві представник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.м. до завершення розгляду даної справи в суді, з встановленням заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо державної реєстрації змін до відомостей про право власності на даний об`єкт нерухомого майна, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Представник свою заяву мотивує тим, що позивач, ОСОБА_1 , звертається до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення солідарно з Відповідачів заборгованості за Кредитним договором №002-139/2006 від 25 вересня 2006 року, що укладений між Акціонерним банком «АвтоЗазБанк» та ОСОБА_4 шляхом звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.м.

Наразі, позивач обґрунтовано припускає, що за час судового розгляду її позову може відбутися подальше відчуження вказаної вище квартири, з метою уникнення виконання умов Кредитного договору, оскільки це єдине майно у відповідача-2, як Позичальника, а останній платіж був зроблений ним ще в 2010 році.

Підтвердженням цього, на переконання представника, є спроба відповідачів в судовому порядку визнати недійсним Іпотечний договір від 25.09.2006 року №4816, укладений між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Акціонерним банком «УкрЗАЗбанк», предметом якого виступали майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру №36, загальною площею 111,73 м.кв., яка будується за адресою: АДРЕСА_5 до перетину з АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 зі змінами та доповненнями внесеними відповідно до договору про внесення змін до Іпотечного договору від 07.06.2012 року №1068 та договору про внесення змін і доповнень №2 до Іпотечного договору від 17.01.2015 року №35.

Таким чином, на переконання представника, існує ризик відчуження вказаного об`єкту нерухомості, що може призвести до порушення права приватної власності позивача, та утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заявник зазначає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.ч., є обґрунтованим та співмірним із заявленими позовними вимогами, та що існує реальна загроза утруднення виконання рішення суду або його невиконання, у разі якщо Відповідачами будуть вчинені дії спрямовані на відчуження даної нерухомості.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , має намір звернутися до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення солідарно з Відповідачів заборгованості за Кредитним договором №002-139/2006 від 25 вересня 2006 року, що укладений між Акціонерним банком «АвтоЗазБанк» та ОСОБА_4 шляхом звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.м.

Представник вважає, що у зв`язку з одностороннім порушення Відповідачем положень Кредитного договору №002-139/2006 від 25 вересня 2006 року та положень діючого законодавства України в частині вчасного та повного виконання взятих на себе зобов`язань, тоді лише забезпечення позову на даному етапі у формі накладення арепггу та заборони відчуження даної квартири до завершення розгляду даної справи, є єдиним інструментом, який дозволить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та забезпечить уникнення нових порушень та законних інтересів Позивача.

Разом з тим, суд зауважує, що наявність самого по собі позову не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Також, представником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим.

Одночасно з цим, доказів, які підтверджують обґрунтований ризик того, що спірне майно буде згодом відчужене відповідачем матеріали справи також не містять.

Також окремої уваги заслуговує те, що як вбачається із наданої представником заявника Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г. на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2020 вже було накладено арешт.

Станом на момент вказаної заяви відомості щодо скасування даного обтяження відсутні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвокатки Гурез І.О. про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: