Справа №486/1996/20
Провадження № 22-ц/812/999/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Пасечнюку І.П.,

за участі позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 березня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Савіним О.І., повний текст складено 26 березня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївської області, Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» про зобов`язання нарахування матеріального забезпечення по листках непрацездатності та здійснення їх оплати,

В С Т АН О В И В:

24 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївської області, Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП НАЕК "Енергоатом") в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» (далі - ВП "Южно-Українська АЕС") про зобов`язання нарахування матеріального забезпечення по листках непрацездатності та здійснення їх оплати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з ОСОБА_4 від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 07 липня 2007 року працює охоронником у загоні відомчої воєнізованої охорони відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом».

У період з 01 по 14 березня 2018 року перебував на лікарняному амбулаторно в Южноукраїнській міській лікарні зі своєю молодшою донькою ОСОБА_7 , так як дружина в цей час перебувала в лікарні м. Миколаїв зі старшою донькою ОСОБА_8 , яка хворіє на цукровий діабет.

З 15 по 23 березня 2018 року він перебував на лікарняному в стаціонарі у інфекційному відділенні у зв`язку з хворобою доньки ОСОБА_7 , тоді як його дружина продовжувала перебувати в лікарні м. Миколаїв із донькою - ОСОБА_8 .

Після виходу на роботу лікарняний за період з 01 по 14 березня 2018 року був оплачений, а лікарняний за період з 15 по 23 березня 2018 року до теперішнього часу не нарахований.

Згідно рішень засідання робочої групи з призначення допомоги з тимчасової непрацездатності ВП «Южно-Українська АЕС» від 16 та 27 березня 2018 року йому було відмовлено у призначені допомоги з тимчасової непрацездатності з причин відсутності довідки про хворобу матері дітей.

У квітні 2018 року з його заробітної плати було утримано 3800 грн.

11 травня 2018 року він надіслав звернення до Миколаївської обласної державної адміністрації управління охорони здоров`я стосовно правомірності дій ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» щодо утримання з заробітної плати у повному обсязі за квітень 2018 року та не нарахування, виплати другого лікарняного, на що отримав відповідь про те, що дане питання не відноситься до компетентності Управління охорони здоров`я облдержадміністрації та рекомендовано звернутись до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області або до Южноукраїнського міського відділення Фонду соціального страхування України в Миколаївській області.

На адвокатський запит щодо даного питання Южноукраїнське міське відділення Фонду соціального страхування України в Миколаївській області відповіло, що нарахування виплат по листам непрацездатності здійснює роботодавець, а Фонд здійснює відшкодування коштів страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам. Виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності по догляду за дитиною здійснює виключно Фонд соціального страхування.

Відповідно до п.3.13 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом №455 від 13 листопада 2001 року, листок непрацездатності видається працюючій особі, яка здійснює догляд за дитиною віком до 3-х років, дитиною інвалідом віком до 18 років. У випадку пологів або хвороби матері (опікуна, іншого члена сім`ї, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3 років, дитиною інвалідом віком до 18 років) на період, коли вона за медичними висновками лікаря не може здійснювати догляд за дитиною, а також у випадку необхідності догляду за другою хворою дитиною. У цьому випадку листок непрацездатності видається на підставі довідки з поліклініки чи стаціонару, що засвідчують пологи або захворювання матері (опікуна, іншого члена сім`ї, який перебуває у відпустці для догляду за дитиною віком до 3 років, дитиною інвалідом віком до 18 років).

Посилаючись на те, що він здійснював догляд за дитиною, яка не досягла 3 років та хворіла, в той час коли його дружина доглядала за другою хворою дитиною, яка перебувала на лікуванні у дитячій лікарні м. Миколаєва, позивач просив суд визнати видані йому листки непрацездатності по догляду за дитиною за період з 01 по 14 березня 2018 року та з 15 по 23 березня 2018 року такими, що підлягають оплаті; зобов`язати ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» нарахувати матеріальне забезпечення по його листках непрацездатності по догляду за дитиною за період з 01 по 14 березня 2018 року та з 15 по 23 березня 2018 року та направити листки непрацездатності до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області для виплати; зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області прийняти його листки непрацездатності по догляду за дитиною за період з 01 по 14 березня 2018 року та з 15 по 23 березня 2018 року від ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» та здійснити їх виплату; стягнути солідарно з відповідачів на його користь судовий збір в сумі 840,80 грн. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6600 грн.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 березня 2021 року у задоволені позову відмовлено за недоведеністю.

Мотивуючи відмову у задоволені позову, суд першої інстанції зазначав, згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян встановлений Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом МОЗ України від 13.11.2001 № 455.

В той же час, з аналізу положень п. 3.13 зазначеної Інструкції вбачається, що у випадку вказаному у даному пункті Інструкції підставою для видачі листка непрацездатності є лише одна підстава - довідка, що засвідчує пологи або захворювання матері, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3 років.

Інших підстав видачі листка непрацездатності п.3.13 вказаної Інструкції не передбачено.

Хоча положеннями ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» чітко визначено надання допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованій особі у формі матеріального забезпечення у разі догляду за дитиною віком до трьох років у разі хвороби матері, яка доглядає за цією дитиною, проте такої підстави для надання допомоги як догляд матір`ю, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною віком до 3 років, за другою хворою дитиною, ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, просили про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначали, що суд першої інстанції при розгляду цієї справи не врахував попередні рішення суду першої та апеляційної інстанції які набрали законної сили, розглянув цю справу суб`єктивно, прийнявши рішення, яке є незаконним та невмотивованим.

Більш того, суд врахував лише п.5 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», але не врахував п.п.1,13,3.13 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом МОЗ України від 13.11.2001 № 455.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Фонд соціального страхування вважає рішення суду законним, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач ДП НАЕК "Енергоатом" правом на подачу відзиву не скористався.

У суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили про її задоволення.

Представник відповідача Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївської області апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Представник відповідача ДП НАЕК "Енергоатом" у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі.

В силу ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності представника ДП НАЕК "Енергоатом".

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених ст. 367 ЦПК України межах, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Відповідно до ч.1ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд вважає, що позивач самостійно обрав той спосіб захисту порушених прав, який на його думку є ефективним і передбачений спеціальним законодавством.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (Постанова Верховного суду №683/1540/16-ц від 03.09.2018 року). Згідно рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 ( а.с.3).

Подружжя має двох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6/, та доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.7/.

Згідно виписки з медичної карти, виданої Миколаївською обласною клінічною лікарнею ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні з 01 по 23 березня 2018 року з діагнозом: цукровий діабет, першого типу, важка форма, алергічний дерматит, метаболічна кардіопатія ( а.с.15).

Висновком Центральної ЛКК з дитячої інвалідності №251 від 23 березня 2018 року рекомендовано ОСОБА_8 встановити інвалідність строком на два роки /а.с.13/.

Згідно довідки Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні від 23 березня 2018 року мати ОСОБА_4 у період з 01 березня 2018 по 23 березня 2018 року перебувала у лікарні у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною-інвалідом /а.с.18).

Позивач ОСОБА_1 у цей же час перебував на лікарняному по догляду за донькою ОСОБА_10 , яка хворіла на ГРВІ, з 01 по 14 березня 2018 року амбулаторно, з 15 по 23 березня 2018 року на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до довідки №1831 від 18 травня 2018 року, ОСОБА_1 з липня 2008 року працює в охоронником загону відомчої воєнізованої охорони ВП «Южноукраїнська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» (а.с.20).

За змістом позову та наданих довідок, дружина позивача, яка перебувала на той час у відпустці по догляду за молодшою донькою до досягнення нею трирічного віку, в час її хвороби, доглядала за спільною старшою донькою, яка в цей же період перебувала на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній дитячій клінічній лікарні.

Зазначені обставини позивач вважав достатньою та обґрунтованою підставою для виплати йому матеріального забезпечення у відповідності до положень пункту 3.13 Наказу №455 від 13 листопада 2011 року, затвердженого Міністерством охорони здоров`я України, якими передбачається видача листка непрацездатності працюючій особі, яка здійснює догляд за дитиною віком до 3 років, у випадку пологів або хвороби матері (опікуна, іншого члена сім`ї, який перебуває у відпустці для догляду за дитиною віком до 3 років, дитиною інвалідом до 18 років.) на період, коли вона за медичними висновками лікаря не може здійснювати догляд за дитиною, а також у випадку необхідності догляду за другою хворою дитиною.

Листок непрацездатності серія АДЖ №230932 з 01 по 14 березня 2018 року (амбулаторний) закрито 14 березня 2018 року із записом приступити до роботи 15 березня 2018 року позивачем були надані роботодавцю.

На оплату листка непрацездатності за період з 01 по 14 березня 2018 року вже були нараховані та виділені кошти.

Згідно протоколу засідання робочої групи з призначення допомоги з тимчасової непрацездатності ВП ЮУАЕС №03-0057-09 від 16 березня 2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні допомоги з тимчасової непрацездатності у зв`язку з відсутністю довідки про хворобу матері.

А тому, кошти, які були раніше нараховані та виплачені були повернуті на рахунок Южноукраїнського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області /а.с.19-20/.

Також позивачем роботодавцю надано лист тимчасової непрацездатності серії АДЖ №230488 з 15 по 23 березня 2018 року.

Згідно протоколу засідання робочої групи з призначення допомоги з тимчасової непрацездатності ВП ЮУАЕС №03-0057-10 від 27 березня 2018 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги з тимчасової непрацездатності з тих же самих підстав, що і попередній раз /а.с.8,9/.

З врахуванням причин відмови, наданий позивачем роботодавцеві лист тимчасової непрацездатності АДЖ №230488 не був розрахованим для нарахування виплат на підставі п.5 ст.22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.24).

Не погоджуючись з такою відмовою у виплаті допомоги з тимчасової непрацездатності за вищевказаними листками непрацездатності, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем підстав, передбачених Законом для виплати йому допомога по тимчасовій непрацездатності.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» від 03.10.2017 р. N 2148-VIII, за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною);

Згідно з ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: необхідності догляду за хворою дитиною , догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною. Допомога по тимчасовій непрацездатності в разі захворювання матері або іншої особи, яка фактично здійснює догляд за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом віком до 18 років, надається застрахованій особі, яка здійснює догляд за дитиною, з першого дня за весь період захворювання в порядку та розмірах, встановлених цим Законом.

За приписами ч.2 ст.22 Закону України, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вичерпний перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності встановлений ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», однак ненадання додаткової інформації, як то довідки про хворобу матері, не є підставою для відмови у нарахуванні допомоги.

Питання щодо перебування на лікарняному по догляду за дітьми одного із членів сім`ї, в тому числі, і під час перебування у відпустках, вирішується лікарем при оформленні листка непрацездатності або відмові у його видачі у відповідності до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України N 455 від 13 листопада 2001 року (далі - Інструкція).

Як вбачається із преамбули до вищезазначеної Інструкції, остання розроблена відповідно до ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" №2240-14, що відповідає вимогам ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 77-VIII, та визначає порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі.

Ця Інструкція погоджена з Федерацією професійних спілок України, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності України, Міністерством праці та соціальної політики України, Міністерством фінансів України.

Зважаючи на наведене, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана інструкція не суперечить вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки розроблена з метою визначення порядку і умов видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі.

За такого, посилання представника Управління ВД ФССУ в Миколаївської області у відзиві та усних поясненнях у судовому засіданні на те, що Інструкції №455, яка є підзаконним нормативно-правовим актом, при вирішені даного спору може бути застосовано лише в частині, що не суперечить Закону, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до п.1.1 Інструкції Тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Право видачі листків непрацездатності надається: лікуючим лікарям державних і комунальних закладів охорони здоров`я ; лікарям стаціонарів протезно-ортопедичних установ системи Міністерства праці та соціальної політики України ; Лікуючим лікарям туберкульозних санаторно-курортних закладів ; фельдшерам у місцевостях, де відсутній лікар, а також на плаваючих суднах ; Лікуючим лікарям закладів охорони здоров`я незалежно від форми власності та лікарям, що провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи підприємці ( п.1.4 Інструкції).

Так, згідно п.3.1 Інструкції для догляду за хворим членом сім`ї листок непрацездатності видається лікуючим лікарем одному із працюючих членів сім`ї або іншій працюючій особі, що фактично здійснює догляд. Пунктом 3.5 передбачено, що якщо в сім`ї хворіють двоє або більше дітей одночасно, то для догляду за ними видається один листок непрацездатності. У разі виникнення захворювання у дітей в різний час листок непрацездатності та довідка про догляд за хворою дитиною видається в кожному конкретному випадку окремо.

Відповідно до п.3.13 Інструкції листок непрацездатності видається працюючій особі, яка здійснює догляд за дитиною віком до 3 років, дитиною-інвалідом віком до 18 років, у випадку пологів або хвороби матері (опікуна, іншого члена сім`ї, який перебуває у відпустці для догляду за дитиною віком до 3 років, виховує дитину-інваліда віком до 18 років) на період, коли вона за медичними висновками лікаря не може здійснювати догляд за дитиною, а також у випадку необхідності догляду за другою хворою дитиною. У цьому випадку листок непрацездатності видається на підставі довідки з поліклініки чи стаціонару, що засвідчує пологи або захворювання матері (опікуна, іншого члена сім`ї, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3 років, виховує дитину-інваліда віком до 18 років).

За п.3.14 Інструкції, у разі захворювання дитини поза постійним місцем проживання листок непрацездатності та довідка для догляду за нею видаються за місцем тимчасового перебування дитини територіальним лікувально-профілактичним закладом з дозволу головного лікаря, і мають бути засвідчені його підписом та печаткою цього лікувально-профілактичного закладу.

Таким чином, враховуючи вимоги до оформлення листка непрацездатності, суд приходить до висновку, що при оформленні листка непрацездатності по догляду за дитиною віком до трьох років позивачу в першу чергу саме лікар мав перевірити підстави для оформлення і у випадку ненадання додаткової інформації відмовити у оформленні листка непрацездатності на підставі п.3.13 Інструкції.

А відтак, аргументи Управління ВД ФССУ в Миколаївської області проте, що лист непрацездатності видано не в установленому порядку є безпідставними.

Аналогічна ситуація з метою уникнення різних трактувань закону була розглянута Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та роз`яснена листом №04-06/А-3118з-1285 від 12 грудня 2013 року, де чітко зазначено, що батьку може бути виданий листок непрацездатності по догляду лише за дитиною віком до 3 років на період, коли мати, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, доглядає іншу хвору дитину.

Право на соціальний захист, зокрема на забезпечення у разі тимчасової втрати працездатності, передбачено ст.46 Конституції України та гарантоване державою згідно ст.3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», згідно цієї ж статті роботодавці несуть відповідальність за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги.

Фонд соціального страхування України не приймає до розгляду листки непрацездатності та не нараховує по ним виплати, про що надане роз`яснення /а.с.12/, питання розрахунку та розгляду документів, як і подання заяви про виплату коштів за рахунок Фонду, відносяться до компетенції роботодавця і розглядаються в порядку, визначеному ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» та Положенням про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування України.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає доведеним в судовому засіданні факт порушення відповідачами права позивача на соціальне забезпечення. А відтак, листи непрацездатності видані ОСОБА_1 за період з 01 по 14 та з 15 по 23 березня 2018 року такими, що підлягають оплаті. Проте, на думку колегії суддів, вимоги позивача про визнання листків непрацездатності такими, що підлягають оплаті, як окрема позовна вимога не може бути належним способом захисту права в розумінні вимог ст.16 ЦК України.

Право на звернення до суду з питань оскарження рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення або відмову у призначенні матеріального забезпечення передбачено розділом 5 Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України №13 від 19 липня 2018 року, досудове врегулювання спору не є обов`язковим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що існують правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріального забезпечення у зв`язку з доглядом ним за хворою дитиною ОСОБА_7 , 2016 року народження, у період з 01 по 14 березня та 15 по 23 березня 2018 року, в той час коли мати дитини ОСОБА_4 , яка доглядала цю малолітню дитину до трьох років, здійснювала догляд за другою (старшою) хворою дитиною ОСОБА_8 , 2008 року народження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами

З аналізу п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України випливає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ДП «НАЕК «Енергоатом», Южноукраїнського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області, та просив зобов`язати ДП нарахувати йому матеріальне забезпечення за листками непрацездатності та направити їх до Южноукраїнського міського відділення Управління ВД ФССУ в Миколаївській області та зобов`язати останнього прийняти ці листки непрацездатності та здійснити їх оплату.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 березня 2020 року цей позов задоволено частково ( справа 486/1349/19).

Зобов`язано ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» нарахувати ОСОБА_1 матеріальне забезпечення за листками непрацездатності по догляду за дитиною за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2018 року та з 15 березня 2018 року по 23 березня 2018 року та направити їх до Южноукраїнського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області; зобов`язано Южноукраїнське міське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області прийняти листки непрацездатності ОСОБА_1 по догляду за дитиною за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2018 року та з 15 березня 2018 року по 23 березня 2018 року та здійснити їх оплату.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року вищевказане рішення змінено і в частині щодо покладення обов`язку на ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» направлення листків непрацездатності до Южноукраїнського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області та зобов`язання Южноукраїнського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області прийняти листки непрацездатності ОСОБА_1 по догляду за дитиною за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2018 року та з 15 березня 2018 року по 23 березня 2018 року та здійснити їх оплату, стягнення судового збору скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Южноукраїнського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області про зобов`язання виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності у формі матеріального забезпечення за листками непрацездатності по догляду за дитиною за період з 06 березня 2018 року по 14 березня 2018 року та з 15 березня 2018 року по 23 березня 2018 року відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

В касаційному порядку судові рішення по справа 486/1349/19 не переглядалися.

Отже, на час звернення позивач до суду з цим позовом, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 березня 2020 року в частині зобов`язання ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» нарахувати ОСОБА_1 матеріальне забезпечення за листками непрацездатності по догляду за дитиною за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2018 року та з 15 березня 2018 року по 23 березня 2018 року, є таким, що набрало чинності, а відтак підлягає виконанню у відповідності до вимог ст.18 ЦПК України.

Зважаючи на те, що позовні вимоги з якими позивач звертався до ДП «НАЕК «Енергоатом» є тотожними, оскільки спір виник між тим ж сторонами, за одних і тих самих матеріально-правових вимог та обставин, що обґрунтовують звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне провадження у даній справі в частині вимог ОСОБА_1 до ДП НАЕК «Енергоатом» про зобов`язання нарахування матеріального забезпечення по листках непрацездатності - закрити.

Разом з тим, суд першої інстанції, розглядаючи вказаний спір, на таке уваги не звернув та повторно розглянув справу за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та відмовив у задоволені цих вимог.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог до ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» про зобов`язання направити видані позивачеві листки непрацездатності до Управління виконавчої дирекції ФССУ у Миколаївській області для виплати, а Управління ВД ФССУ в Миколаївській області прийняти ці листки непрацездатності та здійснити їх виплату, оскільки обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у справі №404/3447/17 від 04 вересня 2019 року.

За встановлених судом обставин та враховуючи наведене, в силу п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про його часткове задоволення.

Відповідно до приписів ч.ч.1,3-6 ст. 137 ЦПК України , витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За матеріалами справи, представником інтересів позивача у суді за договором-доручення на представництво та захист прав і законних інтересів особи від 28 липня 2020 року - є адвокат Коробкова О.О. (а.с. 36,37,38).

Відповідно до корінця-квитанції №7 від 28 липня 2020 року, в якому також зазначено і вартість виконаної адвокатом роботи, розмір витрат на надані позивачу послуги становить 6600 грн.

При визначенні розміру витрат на правову допомогу колегія суддів враховує клопотання відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» про зменшення розміру витрат на правову допомогу, оскільки вона є не співмірною із сумою виплат, які підлягають виплаті позивачів, складність справи, немайновий характер позову та вважає за доцільне зменшити їх розмір до 3000 грн., стягнувши з кожного із відповідачів на користь позивача по 1500 грн.

При зверненні до суду з цим позовом, у грудні 2020 року, позивачеві необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. (840.8х2), оскільки ним заявлено дві вимоги немайнового характеру та за подання апеляційної скарги 2522,40 грн., а всього за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції 4204 грн (1681,6 + 2522,40).

Проте, всупереч вищенаведеному, звертаючись до суду першої інстанції ним сплачено лише 840 грн.80 коп. та при поданні апеляційної скарги сплачено 1261 грн.20 коп.

Відтак, загальна сума судового збору сплачена ОСОБА_1 при розгляді даної справи судом першої та апеляційної інстанції становить 2102 грн. (840,8 + 1261,2), які підлягають стягненню на його користь пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме з кожного відповідача по 1051 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 при зверненні з позовом не у повному обсязі сплачено судовий збір, проте його позовні вимоги задоволено частково, то недоплачений судовий збір у розмірі 2102 грн. (4204-2012) підлягає стягненню з відповідачів на користь держави по 1051 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити частково, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївської області, Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про зобов`язання направити листки непрацездатності та здійснення їх оплати - задовольнити.

Зобов`язати Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС», видані ОСОБА_1 листки непрацездатності серія АДЖ №230932 за період з 01 по 14 березня 2018 року та серії АДЖ №230488 за період з 15 по 23 березня 2018 року направити до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області для виплати.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області прийняти листки непрацездатності по догляду за дитиною серія НОМЕР_1 за період з 01 по 14 березня 2018 року та серії АДЖ №230488 за період з 15 по 23 березня 2018 року, видані ОСОБА_1 та здійснити їх виплату.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про зобов`язання нарахування матеріального забезпечення по листках непрацездатності - закрити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївської області та Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС», на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) по 1051 грн. судового збору з кожного та по 1500 грн. витрат за надання правничої допомоги та в дохід держави судовий збір по 1051 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М.Царюк

Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.