ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/632/19
Провадження № 22-ц/4820/56/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю: представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 675/632/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року (суддя Демчук П.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначалось, що ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 26.10.2011, згідно з якою отримав кредит у розмірі 6500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Зазначало, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак у порушення умов договору свої зобов`язання ОСОБА_2 не виконав, внаслідок чого станом на 28.02.2019 має заборгованість в розмірі 311557 грн 88 коп, з яких: 6495 грн 68 коп заборгованість за кредитом; 301 062 грн 20 коп заборгованість по процентам за користування кредитом; 4000 грн заборгованість за пенею та комісією.

Враховуючи викладене вище позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути із відповідача заборгованість в сумі 123 142,04 грн, яка складається з наступного: 6495,68 грн заборгованість за кредитом; 116 646,36 грн заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 26.10.2011 по 29.01.2018 та судові витрати.

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. Мотивуючи тим, що кредитний договір б/н від 26.10.2011 між ним та банком не укладався, а тому не створює для сторін жодних правових наслідків. При цьому, вказує, що анкету-заяву від 26.0.2011 він не підписував, кредитну картку та кредитні кошти не отримував. А тому, просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги та відмовити в задоволенні первісного позову.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, об`єднано в одне провадження із позовом АК КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, а також зобов`язано АК КБ «ПриватБанк» надати суду кредитну справу за кредитним договором б/н від 26 жовтня 2011 року.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року в позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір б/н від 26 жовтня 2010 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недослідження в повному обсязі письмових доказів та дійсних обставин справи, що мають значення для справи. Зазначає, що на підтвердження позовних вимог банком надано виписку по рахунку, яка підтверджує користування ОСОБА_2 кредитним лімітом, яка відповідно до норм чинного законодавства є належним та допустимим доказом по справі. Апелянт вказує, що суд відмовив у задоволенні первісного позову тому, що банком не були надані документи на проведення судово-почеркознавчої експертизи, яка на думку апелянта, відповідно до ст. 110 ЦПК України не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами. Єдиною підставою для задоволення зустрічного позову судом зазначено ненадання банком матеріалів кредитної справи для проведення експертизи, що, на думку заявника, не є підставою для задоволення зустрічного позову.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

05.05.2021 представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом АТ КБ «Приватбанк» Москалюк С.А. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитись в судове засідання через перебування у відпустці.

Враховуючи, що вимогами цивільного процесуального законодавства встановлені строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 60 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження і клопотання представника позивача-відповідача про відкладення розгляду справи надійшло поза межами цього строку, а також можливість банківської установи направити для участі в судовому засіданні іншого представника, колегія суддів поважності причин неявки в судове засідання не встановила, і, відповідно, підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе слухати справу за відсутності представника позивача-відповідача. При цьому, колегія суддів виходить з того, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасника справи або його представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до частини 1, 2 статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що банком не було надано оригіналів матеріалів кредитної справи, а отже, кредитний договір має бути визнаний недійсним. Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення первісних позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Встановлено, що 26 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 225-226 т. 1).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 28.02.2019 у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 311 557,88 грн, з яких: 6495,68 грн заборгованість за кредитом (тіло), 116 646,36 грн заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 26.10.2011 по 29.01.2018; 4000 грн заборгованість за комісією.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його вартості, зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, комісії. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг (витяг), як невід`ємні частини укладеного договору. Проте, наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем-позивачем договору, оскільки не підписаний ним.

Такий витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника або довідці, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При застосуванні до спірних правовідносин апеляційний суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Разом з тим, на обґрунтування позовних вимог, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування відсотків, комісії, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, банк надав копію довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана позичальником (а.с. 7, 226 т. 1), з якої вбачається, що в ній зазначені, зокрема, пільговий період користування коштами, базова процентна ставка в місяць 2,5%; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. З такими умовами був ознайомлений і погодився відповідач-позивач, підписавши її. В свою чергу, відповідач-позивач ОСОБА_3 , заперечуючи належність йому підпису на даній довідці, належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження своїх заперечень не надав. Отже, вказана довідка безпідставно судом першої інстанції не була взята до уваги.

За довідкою АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 було видано кредитні картки: НОМЕР_1 дата відкриття 26.10.2011 з терміном дії до 09/15; НОМЕР_2 дата відкриття 10.10.2012 з терміном дії до 07/16; НОМЕР_3 дата відкриття 10.10.2012 з терміном дії до 06/16 (а.с. 125 т. 1).

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_2 в період з листопада 2012 року підтверджується випискою по особовому рахунку, з якої вбачається, що позичальник неодноразово знімав кредитні кошти через термінали банку, проводив розрахунки кредитною карткою за купівлю товарів, здійснював поповнення мобільного телефону, вносив кошти на погашення кредиту (а.с. 81-84 т. 1). Вказана виписка, в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, є належним та допустимим доказом підтвердження обставин наявності отримання кредитних коштів, користування ними та наявної заборгованості за кредитом).

За розрахунками банку, сума фактично отриманих та неповернутих відповідачем-позивачем кредитних коштів становить суму 6495 грн 68 коп, її розмір відповідачем-позивачем не спростований.

За таких умов, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Крім того, відповідач-позивач ОСОБА_2 не сплачував відсотки за користування кредитом у розмірі 30% річних (2,5% в місяць), погодженому сторонами у довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 12.11.2012 по 31.07.2016.

Проте, з розрахунку заборгованості слідує, що за період з 01.09.2014 процентна ставка, яка застосовувалась банком до простроченої заборгованості змінювалась з 30% до 34,80%, а з 01.04.2015 - до 43,20%.

Однак, з врахуванням того, що Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору у банку відсутні підстави для застосування збільшеної відсоткової ставки до простроченої заборгованості за кредитом за період з 01.09.2014 по 31.07.2016 у розмірі 34,80% та 43,20%, у зв`язку з чим відсутні підстави і для задоволення позовних вимог банку в частині вказаного розміру процентів за прострочення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, в дійсності розмір заборгованості по процентам за прострочення заборгованості за кредитом у ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» за період з 12.11.2012 по 31.07.2016 становить 4795 грн 23 коп (2242 грн 76 коп (заборгованість по процентах за період з 12.11.2012 по 01.09.2014 ) + 3789 грн 15 коп ((6495 грн 68 коп (заборгованість за тілом кредиту)*30%(базова процента ставка):360*700(кількість днів, за яку нараховується заборгованість) - 346 грн (сплачених позичальником) 890 грн 68 коп (сплачених позичальником)) заборгованість за процентами за період з 01.09.2014 по 31.07.2016.

При цьому, позовні вимоги позивача-відповідача про стягнення з позичальника заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, нарахованих після закінчення 31.07.2016 дії кредитного договору, що відповідає строку дії картки, задоволенню не підлягають.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом. Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Тому, починаючи з 01 серпня 2016 року, банк не мав права нараховувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами за вказаним кредитним договором, а тому вимога первісного позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості по процентам за період з 01.08.2016 по 29.01.2018 не може бути задоволена.

Таким чином, законною і обґрунтованою є лише вимога позивача про стягнення з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6495 грн 68 коп та заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 4795 грн 23 коп.

При цьому, вимоги первісного позивача про стягнення комісії, яка за розрахунком заборгованості за кредитним договором становить 4000 грн, задоволенню не підлягають, оскільки відсутні погоджені сторонами умови щодо обов`язку по її сплаті.

На стадії апеляційного провадження відповідачем-позивачем ОСОБА_2 подано заяву про застосування судом позовної давності до позовних вимог банку, проте така заява не може бути вирішена апеляційним судом, оскільки відповідач-позивач міг скористатись своїм правом на подання заяви про застосування строків позовної давності в суді першої інстанції, оскільки справа перебувала в провадженні суду з 26.03.2019 і ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Безпідставним є посилання відповідача-позивача на неукладення ним кредитного договору б/н від 26.10.2011, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження вказаних обставин суду надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦК України).

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 18.01.2021 за клопотанням представника відповідача-позивача ОСОБА_2 у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої ставилось питання чи виконаний підпис у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 26.10.2011 та у довідці про умови кредитування від імені ОСОБА_2 ним особисто чи іншою особою.

25.03.2021 на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи від 22.03.2021 у зв`язку з відсутністю вільних зразків підписів ОСОБА_2 та оригіналів документів.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, слід зазначити, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

З огляду на викладене, зустрічна позовна вимога про визнання кредитного договору недійсним у зв`язку з тим, що позичальник його не підписував не є належним способом захисту прав і в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на користь позивача за первісним позовом підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений при подачі позову та апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (9,17%) в сумі 1592 грн 99 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код в ) заборгованість за кредитним договором б/н від 26.10.2011 в розмірі 11290 грн 91 коп, з яких: 6495 грн 68 коп заборгованість за кредитом, 4795 грн 23 коп заборгованість за відсотками.

В задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код в ) 1592 грн 99 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 травня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай