Справа № 454/923/20 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/2283/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21 травня 2008 року розірвано шлюб між його батьком, ОСОБА_1 , та його мамою, ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу залишився на вихованні та утриманні матері. Стверджує, що є студентом 2 курсу Тернопільського національного медичного університету імені Горбачевського, де навчається на державній стаціонарній формі навчання, у зв`язку з чим позбавлений можливості працевлаштуватися та фінансово утримувати себе. Зазначає, що йому необхідні кошти на оренду житла, оскільки навчальний заклад не забезпечив його житлом, харчування, одяг, навчальні посібники, а доходи матері є незначними, крім того у неї є на утриманні ще двоє дітей. Вважає, що відповідач самоусунувся від надання йому допомоги, хоча спроможний матеріально йому допомагати, оскільки є особою працездатного віку, інвалідності немає, свідомо не хоче офіційно працевлаштуватися на роботу, незважаючи на те, що має неофіційний дохід, постійно виїзджає на заробітки за кордон. З наведених підстав просить стягувати з ОСОБА_1 на його користь аліменти на час навчання до досягнення 23 років у розмірі 1500 грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно на користь ОСОБА_2 , який продовжує навчання, починаючи з 24 березня 2020 року і до закінчення останнім навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт стверджує, що позивач отримує стипендію в достатньому розмірі та не надав доказів відмови йому у поселенні в гуртожиток університету, договір оренди квартири не доводить потреби позивача в оренді квартири при можливості поселення в гуртожиток. Зазначає, що періодично виїжджає на заробітки за кордон, однак дохід його є мінливим та не регулярним, а у зв`язку з введенням карантину взагалі немає можливості поїхати за межі України. На його думку, позивач не довів потреби в матеріальній допомозі, а також те, що батько має можливість матеріально утримувати повнолітнього сина. Крім того, апелянт сплачує аліменти на користь матері позивача на у тримання їхньої спільної доньки, ОСОБА_4 , 2006 року народження, та аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання їхнього спільного сина, ОСОБА_6 . З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, жодних обмежень щодо можливостей його працевлаштування не встановлено, доказів неспроможності сплати аліментів ним не надано, відтак він має змогу надавати кошти на утримання повнолітнього сина, який навчається, у розмірі 1500 грн. щомісячно до закінчення позивачем навчання.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200,201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2008 року розірвано шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 21 травня 2008 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 06 вересня 2001 року підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 є студентом другого курсу ММ-206 групи медичного факультету спеціальності «Медицина» Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, де навчається на державній основі денної форми навчання, яке закінчує в червні 2024 року, що підтверджується довідкою № 05/1-18 від 12 березня 2020 року.

Довідкою № 227 від 12 березня 2020 року, виданою Мурованською сільською радою Сокальського району Львівської області, підтверджується, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване з матір`ю, ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На обгрунтування потреби в матеріальній допомозі позивач покликається в тому числі і на те, що його не забезпечено гуртожитком за місцем навчання, тому він змушений орендувати квартиру, на підтвердження чого надав договір оренди квартири від 04 серпня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , за користування якою він сплачує орендну плату у розмірі 3700 грн. щомісячно. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Судом встановлено, що відповідач є особою молодого віку, не є інвалідом, офіційно не працевлаштований, у службі працевлаштування, як особа, що шукає роботу, не зареєстрований, не має протипоказань щодо працевлаштування, а відтак має можливість працевлаштуватися на високооплачувану роботу.

Відповідач визнав, що періодично виїжджає на заробітки за межі України, у зв`язку з чим має дохід, який є мінливим та нерегулярним, а відтак необґрунтованими є доводи апелянта про відсутність матеріальної можливості надавати синові, який навчається, кошти на його утримання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності, для продовження навчання, для облаштування житлово - побутових умов проживання за місцем навчання у зв`язку з відсутністю постійного житла за місцем знаходження навчального закладу, що потребує значних матеріальних затрат, з огляду на те, що позивач навчається у навчальному закладі у м. Тернопіль, значно віддаленому від постійного його місця проживання та реєстрації, на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років.

З огляду на те, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі і повнолітніх, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років, виникає в обох батьків в рівній мірі, зважаючи на те, що вік позивача перевищує вісімнадцять років та є меншим двадцяти трьох років, він продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідачем не надано доказів неможливості надання такої допомоги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_1 виник обов`язок з утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, однак не погоджується з визначеним розміром аліментів, вважає такий завищеним з огляду на те, що відповідач має інші аліментні зобов`язання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апелянт покликається на те, що у нього є на утриманні інші діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які також потребують матеріального забезпечення, у зв`язку з чим він не може надавати матеріальну допомогу позивачу.

З розрахунку заборгованості по аліментах, здійсненого державним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кінас М.Т. в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1327/1676/2012, виданого 06 листопада 2012 року Червоноградським міським судом Львівської області, вбачається, що станом на 01 червня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1244,88 грн.

З розрахунку заборгованості по аліментах, здійсненого державним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кінас М.Т. в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1175, виданого 17 липня 2007 року Сокальським районним судом Львівської області, вбачається, що станом на 01 червня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3720,27 грн.

Враховуючи наявність у платника аліментів інших дітей, які перебувають на його утриманні, колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, слід змінити, зменшивши його до 1000 грн.

Покликання апелянта на те, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 сплатив 32 728,05 грн. аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 червня 2018 року по 01 червня 2020 року, та 96 406,08 грн. аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01 січня 2016 року по 01 червня 2020 року.

Належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати кошти на утримання сина, який продовжує навчання, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, суду не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28 листопада 2019 року в цивільній справі № 454/2817/19 встановлено факт, що відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки в цивільній справі № 454/2817/19 такий факт було встановлено за інший період часу, до моменту звернення позивача з даним позовом, крім того в вищезазначеній справі не було доведено потребу ОСОБА_2 в матеріальній допомозі.

Згадане рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 листопада 2019 року в цивільній справі № 454/2817/19 з огляду на те, що ОСОБА_2 не був учасником цієї справи, немає преюдиціального значення при вирішенні даного спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів - змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який продовжує навчання, з «1500.00 грн.» до «1000.00 грн.», щомісячно, починаючи з 24.03.2020 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 01.02.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р.П.