Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3228/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Микитюк О.Ю.

секретаря

судового засідання Ковальська Я.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М.

у цивільній справі №274/3228/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатну дочку, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом дитинства та має І "Б" групу інвалідності, в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду. Також просила призначити стягнення з ОСОБА_1 на утримання повнолітньої непрацездатної доньки в розмірі 50% витрат на придбання медикаментів, медичні та стоматологічні послуги, оплату послуг осіб, які доглядають за дитиною. В обґрунтування поданого позову зазначала, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.04.2013 року. Від шлюбу вони мають повнолітню непрацездатну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом дитинства та має І "Б" групу інвалідності. Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач сплачував аліменти на утримання доньки за рішенням суду в розмірі ј частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка досягла повноліття, а тому стягнення аліментів було припинено. Добровільно кошти на утримання доньки відповідач не надає, хоча має таку можливість оскільки працює та має постійний дохід. У зв`язку з такими обставинами позивачка була змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом дитинства та має І "Б" групу інвалідності, у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 25.06.2018 року і до зміни матеріального та сімейного стану сторін та дитини, стану здоров`я дитини, обставин, що тягнуть згідно законодавства зміну розміру стягуваних аліментів.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - допущено до негайного виконання.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 жовтня 2020 року заяву адвоката Андрущенка А.В., що діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2018 року - залишено без задоволення.

У поданій через свого представника ОСОБА_4 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що при розгляді справи судом першої інстанції не було з`ясовано, чи мала ОСОБА_3 станом на 25.06.2018 року повну цивільну дієздатність, чи її дієздатність була обмежена та чи була вона визнана недієздатною. На думку апелянта, станом на 25.06.2018 року ОСОБА_3 була особою, яка мала повну цивільну дієздатність, а тому, в порядку, встановленому ЦПК, мала право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів особисто або через представника. Крім того, остання в обов`язковому порядку повинна була набути статус позивача. Також вказує, що зі змісту ч.1,2 ст.59 ЦПК України, у редакції чинній на 25.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 могла захищати в суді інтереси ОСОБА_3 лише при наявності довіреності, виданої їй ОСОБА_3 на право представлення її інтересів в суді, або у разі обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_3 , або у разі визнання ОСОБА_3 недієздатною. Судом також не з`ясовано, не взято до уваги і не висвітлено в заочному рішенні можливість надання утримання ОСОБА_3 другим з батьків, а саме ОСОБА_2 . Крім того зазначає, що неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, призвело до неправильної кваліфікації правовідносин між сторонами, що призвело до застосування норми матеріального права, викладеної в ч.1 ст.198 СК України, яка не підлягає застосуванню. Також звертає увагу, що позивачка не повідомила суд про те, що вона постійно працює в Сполучених Штатах Америки, а в Україну приїздить два рази на рік, а дочка ОСОБА_3 проживає разом з бабусею ОСОБА_7 в буд. АДРЕСА_1 .

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримує заробітну плату та жодних доказів, які б спростовували твердження позивача не надав. А тому спроможний утримувати повнолітню дитину.

Проте, погодитись з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є батьком повнолітньої ОСОБА_3 , яка є інвалідом дитинства та має І "Б" групу інвалідності (а.с.8,11,14-15).

За частиною 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, з огляду на те, що відповідач оскаржує рішення в частині задоволених судом першої інстанції позовних вимог позивача, то в іншій частині суд апеляційної інстанції не переглядає рішення.

Зокрема, в даному випадку суд першої інстанції правильно встановив, що відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Проте, задовольняючи позовні вимоги на користь позивачки, суд першої інстанції не з`ясував, чи мала вона право самостійно пред`являти позов від свого імені в інтересах повнолітньої доньки, оскільки вона не є її законним представником в розумінні ст. 59 ЦПК України.

Так, згідно ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

Відповідно до частин 1-2, 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну працездатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно зі ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керуватися ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 34 ЦК України передбачено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина 1 ст. 36 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не є особою, дієздатність якої обмежена, недієздатною її також не визнано. Відповідно, опіка або піклування над нею також не встановлена.

Отже, ОСОБА_2 , не маючи статусу опікуна або піклувальника ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом в її інтересах, що суперечить процесуальному законодавству, оскільки вона не є її законним представником. Тому висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованими.

Суд помилково застосував положення частини 3 статті 199 СК України до ст. 198 СК України в тій частині, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, оскільки підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина врегульовані саме нормою ст. 198 СК України, яка надає право дитині після досягнення нею повноліття на утримання за наявності у сукупності таких обставин: непрацездатності дитини, потреби у допомозі та можливості батька/матері надавати допомогу. Вказане право реалізуються незалежно від того, з ким проживає непрацездатна повнолітня дитина. Захист прав недієздатної або обмежно дієздатної дитини здійснюється їх законними представниками, відповідно до ст. 59 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2018 року в частині вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки на скасувати.

Ухвалити в цій частині вимог нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: