Справа №464/2122/17
пр № 6/464/117/21
УХВАЛА

27 травня 2021 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

за участі: секретаря судового засідання Цуняк А.М.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

представника боржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву представника боржника ОСОБА_4 адвоката Андріїва Василя Івановича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

встановив:

Представник ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах боржника ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 07.11.2018 у справі №464/2122/17. Заяву мотивував тим, що вищевказаною ухвалою тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених рішенням Сихівського районного суду м.Львова у справі №464/2177/17 про стягнення солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 92000 доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення 2388320 грн., процентів за користування коштами у сумі 1524263,51 грн., 3 % річних в сумі 276074,99 грн. Проте, обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_4 таких обмежень не існує, жодних дій, які б свідчили про факт ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, нею не вчинено, а відтак існує необхідність їх скасування. На виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07.11.2018 видано виконавчий лист №464/2122/17, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області 01.06.2018 відкрито виконавче провадження №56516972. У межах виконавчого провадження проводились електронні торги, на яких реалізовувалось належне ОСОБА_4 майно, а саме ј частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами яких приватним виконавцем тричі складались протоколи про визнання електронних торгів такими, що не відбулися. Стягувач ОСОБА_1 скористалась правом, передбаченим ч. 6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», та залишила за собою нереалізоване майно. Вищевказане свідчить, що рішення поступово виконується. Окрім цього, у зв`язку з реалізацією ј частки вищевказаної квартири станом на день звернення до суду в ОСОБА_4 відсутнє будь-яке інше майно, яке могло б забезпечити виконання рішення суду. Зазначив, що застосоване обмеження порушує право ОСОБА_4 на свободу пересування та не є пропорційним меті його застосування. Таке обмеження може бути виправданим лише тоді, коли дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте навіть якщо зазначене обмеження свободи було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Враховуючи практику ЄСПЛ, відсутність у боржника будь-якого іншого майна, яке б могло забезпечити виконання рішення суду, вважає, що застосування щодо ОСОБА_4 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є неправомірним і таким, що порушує права людини, оскільки продовжується протягом тривалого часу, є непропорційним втручанням у її права та права її дітей, що позбавляє можливості останніх зустрітись із родичами, які проживають за межами України.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_3 заяву підтримав з підстав, що у такій викладені. Додатково зазначив, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем та займається туристичною діяльністю, у зв`язку з чим має потребу виїжджати за кордон. Підприємницьку діяльність остання протягом певного часу не здійснювала, на даний час таку поновила і має намір повернути борг. Крім цього, ОСОБА_4 має дітей, яким необхідно виїжджати за межі України для лікування та відвідування родичів. Просив суд заяву задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. в судовому засіданні пояснив, що з моменту відкриття виконавчого провадження, а саме з 01.06.2018, боржником добровільно не сплачено жодних коштів з метою погашення заборгованості. Відповідно до листа Державної прикордонної служби остання неодноразово здійснювала виїзди за кордон, що безумовно потребує фінансових витрат. ОСОБА_4 не повідомляє свого фактичного місця проживання, зазначаючи адресу АДРЕСА_1 . Проте, під час перевірки встановлено, що за такою адресою остання не проживає, а проживають її родичі. Таким чином, відсутня можливість належним чином перевірити майновий стан боржника. Належна боржнику ј частина квартири була передана стягувачу в рахунок погашення боргу. Вважає, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання рішення суду та жодним чином не сприяє виконанню такого. Згідно з податковою декларацією ОСОБА_4 не працює, доходів не отримує, банківських рахунків не має, наявний у її власності транспортний засіб марки «Ауді Q7» перебуває у розшуку з червня 2019 року та такий для опису і вилучення не надано. Просив суд у задоволенні заяви відмовити. В судове засідання від 27.05.2021 приватний виконавець не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду.

Представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Новосядло В.Р. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила з підстав, що викладені у письмовій заяві від 24.05.2021. Зокрема зазначила, що рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18.07.2017 залишається невиконаним. В ході виконавчого провадження ОСОБА_4 подала приватному виконавцю неправдиву інформацію щодо її доходів та майна, про фактичне місце проживання, не зазначила наявності у неї рахунків в ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «ПУМБ» та АТ КБ «Приватбанк». Крім цього, в процесі виконання рішення суду приватному виконавцю не вдалося провести огляд автомобіля ОСОБА_4 , оскільки такий автомобіль за вказаною боржником адресою відсутній, у зв`язку з чим такий оголошено в розшук. Вважає, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання рішення суду, що стало підставою для тимчасового обмеження останньої у праві виїзду за межі України та відповідна ухвала Сихівського районного суду від 07.11.2018 була залишена без змін судом апеляційної інстанції. Як випливає з відомостей про осіб, які перетинають державний кордон України, ОСОБА_4 у період з 01.03.2014 здійснила тридцять поїздок за межі України, що дає підстави стверджувати, що боржник володіє певними коштами, однак ухиляється від виконання рішення суду. Жодних дій з метою погашення боргу ОСОБА_4 не вчинено та жодні обставини, які б свідчили про можливість скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, не змінились. Станом на сьогодні борг ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 становить приблизно 3,5 млн. грн., а примусове звернення стягнення на частку у майні боржника ОСОБА_4 , а саме ј частину квартири на АДРЕСА_1 , жодним чином не свідчить про добровільне виконання судового рішення. Враховуючи такі обставини, ОСОБА_1 звернулася до правоохоронного органу з заявою про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Також зазначила, що виїзд ОСОБА_4 за межі України може унеможливити або значно ускладнити виконання судового рішення. Вважає таке втручання є пропорційним, оскільки не є безстроковим, а обмежується часом до виконання судового рішення. Просила суд у задоволенні заяви відмовити.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала пояснення представника ОСОБА_2 . Додатково зазначила, що через неповернення боргу перебуває у скрутному матеріальному становищі, а вартість ј частини квартири, яка передана їй в рахунок погашення заборгованості, не є суттєвою порівняно з загальною сумою боргу. Вважає, що боржник ОСОБА_4 не має наміру виконувати судове рішення, хоча її спосіб життя свідчить про наявність у неї такої можливості. Просила суд у задоволенні заяви відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, оглянувши матеріали справи та виконавчого провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Частиною 5 статті 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення, є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав.

Встановлене судом тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи за межі України може бути скасоване, якщо відпала правова підстава для вжиття такого обмеження. Зокрема, у разі виконання рішення боржником у повному обсязі чи закінчення виконавчого провадження з інших підстав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження»

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18.07.2017, яке залишене без змін апеляційною та касаційною інстанціями, стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 92000 доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення становить 2385 560 грн., проценти за час користування коштами в сумі 1524263 грн. 51 коп., 3% річних в сумі 276074 грн. 99 коп.

На виконання вищевказаного судового рішення Сихівським районним судом м.Львова 25.05.2018 видано виконавчий лист №464/2122/17, на підставі якого 01.06.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. відкрито виконавче провадження №56516972.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження приватним виконавцем вживались заходи для примусового виконання вищевказаного рішення суду, однак таке боржником не виконано. В ході здійснення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості реалізовано належну боржнику на праві спільної сумісної власності ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що передано стягувачу ОСОБА_1 за ціною третіх електронних торгів 247 775,50 грн., а також земельну ділянку 0,0969 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:002:0179, що за адресою: АДРЕСА_2 , сума коштів від реалізації 426 759 грн.

Відповідно до листа Територіального сервісного центру 4641 МВС України від 04.06.2018, за боржником зареєстровано два транспортні засоби: Audi Q7, р.н. НОМЕР_1 , та Audi A4, р.н. НОМЕР_2 . Постановою приватного виконавця від 06.06.2018 оголошено розшук вищевказаних транспортних засобів.

Згідно з інформацією з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» ОСОБА_4 за період з 01 березня 2014 року до 01 березня 2019 року здійснила тридцять поїздок за межі України.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 07.11.2018 тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта до виконання зобов`язань, покладених вищевказаним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18.07.2017.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06.03.2019 вищевказану ухвалу залишено без змін. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, вчиняє дії, спрямовані на приховування майна та ухилення від плати боргу, що є підставою для тимчасового обмеження останньої у праві виїзду за межі України. При цьому, поїздки закордон тягнуть за собою витрати у вигляді витрат на переїзд (в даному випадку авіа переліт), витрат на оренду/найм житла, харчування та інше, що дає підстави стверджувати, що боржник володіє певними коштами, однак ухиляється від виконання рішення суду та не сплачує борг.

Таким чином, питання обґрунтованості встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України перевірено також судом апеляційної інстанції. При цьому, такий захід був передбачений законодавством України станом на час набрання судовим рішенням про стягнення боргу законної сили.

Крім цього, жодних, передбачених чинним законодавством обставин, які б свідчили про те, що відпала потреба в подальшому застосуванні такого обмеження прав особи, не встановлено.

Так, в ході розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України додатково встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована фізичною особою-підприємцем та здійснює відповідну діяльність, має у власності рухоме майно, місцеперебування якого не вказала, та добровільно, в тому числі в період дії вказаного тимчасового обмеження, не вчиняла достатніх дій з метою погашення боргу та виконання судового рішення.

Постановою Верховного суду від 19.04.2021 залишено без змін ухвалу Львівського апеляційного суду від 17.09.2020, якою провадження за скаргою представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката Патько Н.Я. на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18.07.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, закрито. Верховний суд дійшов висновку, що, закриваючи провадження у справі, апеляційний суд правильно зазначив, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18.07.2017 не вирішувалось питання про права та обов`язки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а відповідачами у справі є їх законні представники батьки, які брали участь у розгляді справи та скористатися правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. У зв`язку з цим, підстави вважати їх особами, чиї права порушені оскаржуваним рішенням, відсутні.

У зв`язку з цим, доводи про те, що тимчасовим обмеженням ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України порушуються права її неповнолітніх дітей не є достатньо обґрунтованими.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, закріплено поняття права на справедливий суд.

При цьому, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розповсюджує свою дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення у справах "Іммобільяре Саффі" проти Італії" від 28.07.1999, § 63; Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40.).

Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що продовжує існувати потреба у подальшому застосуванні такого заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, зазначений захід залишається пропорційним меті його застосування та, на переконання суду, сприятиме стягненню боргу на користь фізичної особи.

У зв`язку з цим, підстави для задоволення заяви на даний час відсутні.

Відповідно до частини 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_4 адвоката Андріїва Василя Івановича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 31.05.2021.

Головуючий Дулебко Н.І.