Справа № 643/2605/20
Провадження № 2/643/607/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Наумкіна О.О., позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного з провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

18.02.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить стягнути з ОСОБА_3 (далі - відповідач) на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2016 по серпень 2019 в розмірі 18695,78 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2017 ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000,00 грн. щомісяця, починаючи з 22.12.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не в повному обсязі виконував свої обов`язки по сплаті аліментів, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі, зазначеному у відповідному розрахунку. Позивачем розраховано розмір пені, яку відповідач повинен сплатити за прострочення сплати аліментів.

Представником відповідача надано відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що аліменти відповідачем сплачувались своєчасно і в повному обсязі (а.с. 42-45).

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій вона наполягала на обґрунтованості позовних вимог. Зазначила, що обов`язок по сплаті аліментів в повному обсязі виник у відповідача з моменту ухвалення рішення суду, а не з моменту набрання ним законної сили. Пояснила, що обґрунтованість позовних вимог підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 30.09.2019, складеним державним виконавцем.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову.

Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палата Верховного Суду від 03.04.2019 по справі № 333/6020/16-ц (реєстраційний номер рішення 81573936), законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Позивач в останній редакції позову від 21.10.2020 просить суд стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за грудень 2016; січень, лютий, березень, квітень, вересень, жовтень 2017; лютий, березень, квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2018; січень, червень, липень, серпень 2019 (а.с. 71).

Ухвалою суду від 27.01.2021 в задоволенні заяви позивача про поновлення процесуального строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені за липень 2020 та серпень 2020 - відмовлено (а.с. 84-86). Враховуючи наведене, судом не розглядались позовні вимоги про стягнення пені за липень 2020 та серпень 2020, які були вперше пред`явлені позивачем 21.10.2020, тобто після першого судового засідання у справі, яке відбулось 02.07.2020.

Вирішуючи питання щодо прострочення відповідачем сплати аліментів у вказані періоди, суд керується таким.

Як вбачається з доводів відповіді на відзив та документів, які містяться в матеріалах справи, рішення про стягнення з відповідача аліментів набрало законної сили 05.05.2017. Зазначена обставина не була спростована позивачем.

Як вбачається з наданої представником відповідача квитанції, відповідачем 23.05.2017 перераховано на користь позивача аліменти згідно вказаного вище рішення суду за період з 22.12.2016 по 22.05.2017 в загальній сумі 25000,00 грн. (а.с. 46).

Згідно ч. 2 ст. 273 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що позивачем було прострочено сплату аліментів за грудень 2016, а також січень, лютий, березень та квітень 2017, оскільки обов`язок щодо сплати аліментів за вказаний період в повному обсязі виник у відповідача з моменту набрання рішенням суду законної сили, а не з моменту ухвалення вказаного рішення.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за вересень 2017 та жовтень 2017, суд керується таким.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач в обґрунтування позову посилалась на розрахунок заборгованості по аліментам від 30.09.2019, виконаний державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області (а.с. 18).

Між тим згідно вказаного розрахунку, заборгованість по сплаті аліментів за вересень 2017 та жовтень 2017 відсутня.

Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів прострочення відповідачем сплати аліментів за вказаний період.

Крім того, вказані доводи позивача спростовуються наданими відповідачем доказами. Так, представником відповідача надано розписку позивача від 24.09.2017, згідно якої вона отримала від відповідача аліменти в розмірі 5000,00 грн. з 22.08.2017 по 22.09.2017 включно. Також відповідачем надано розписку позивача від 21.10.2017, згідно якої позивач отримала 5000,00 грн. в якості аліментів за поточний місяць з 22.10.2017 по 22.11, а також додатково отримала ще 5000,00 грн. в якості виплати за борг по наданим чекам по тратах на дитину.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів за вересень 2017 та жовтень 2017.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення пені за лютий та березень 2018, суд керується таким.

Як вбачається з наданої відповідачем розписки від 22.12.2017, позивач отримала від відповідача 10000,00 грн. в якості аліментів з 22.12.2017 по 22.01.2018 (а.с. 49).

Згідно розписки від 23.01.2018, відповідач в якості аліментів за січень отримала 5000,00 грн. (а.с. 50).

Відповідно до розписки від 27.01.2018, позивач отримала ще аліменти в розмірі 5000,00 грн. (а.с. 51).

Оцінюючи вказані вище розписки в сукупності, суд вважає за можливе визнати обґрунтованими доводи представника відповідача, висловлені у відзиві та в судовому засіданні, згідно яких відповідачем за період з 22.12.2017 по 27.01.2018 було сплачено аліменти в загальному розмірі 20000,00 грн., тобто фактично сплачено аліменти по березень 2017 включно. При цьому суд також враховує, що згідно зазначених нижче квитанцій, відповідач постійно сплачував аліменти наперед, іноді за декілька місяців до настання звітного місяця. За таких обставин сплата в січні 2018 аліментів за лютий 2018 та березень 2018 узгоджується із звичайною практикою відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення пені за лютий 2018 та березень 2018.

Аліменти за квітень 2018 в розмірі 5000,00 були сплачені згідно квитанції від 04.04.2018 (а.с. 52).

Аліменти за травень, червень та липень 2018 в розмірі 15000,00 грн. були сплачені згідно квитанції від 29.05.2018 (а.с. 52).

Аліменти за серпень 2018 в розмірі 5000,00 грн. були сплачені згідно квитанції від 25.06.2018 (а.с. 53).

Аліменти за вересень 2018 в розмірі 5000,00 грн. були сплачені згідно квитанції від 26.07.2018 (а.с. 53).

Аліменти за жовтень 2018 в розмірі 5000,00 грн. були сплачені згідно квитанції від 31.08.2018 (а.с. 53).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення пені за квітень, червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2018.

Як вбачається з виписки з банківського рахунку, аліменти за січень 2019 в розмірі 5000,00 грн. були сплачені 30.11.2018, за червень 2019 в розмірі 5000,00 грн. - сплачені 23.04.2019, за липень 2019 в розмірі 5000,00 грн. - сплачені 22.05.2019 (а.с. 55).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення пені за січень, червень та липень 2019.

Вирішуючи питання щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів за серпень 2019, суд керується таким.

Аліменти за серпень та вересень 2019 в розмірі 10000,00 грн., згідно виписки з банківського рахунку, були сплачені відповідачем 28.09.2019.

Таким чином, аліменти за серпень 2019 сплачені 28.09.2019, тобто з простроченням 27 днів.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палата Верховного Суду від 03.04.2019 по справі № 333/6020/16-ц (реєстраційний номер рішення 81573936), розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Враховуючи наведене, розмір пені за прострочення сплати аліментів за серпень 2019 складає 1350,00 грн. (5000,00 грн. помножити на 1% помножити на 27 днів).

Враховуючи наведене, суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за серпень 2019 в розмірі 1350,00 грн.

Доводи та аргументи позивача, які вона висловлювала в обґрунтування позову, суд відхиляє з наступних підстав.

Оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості по аліментам від 30.09.2019, виконаний державним виконавцем (а.с. 18), суд керується таким.

Дані вказаного вище розрахунку спростовуються наданими відповідачем квитанціями про сплату аліментів та розписками позивача про отримання аліментів. Позивач не заперечувала факт сплати відповідачем вказаних вище грошових коштів на її користь, в тому числі не заперечувала її підпис у відповідних розписках.

Судом в судовому засіданні було роз`яснено позивачу та представнику відповідача право викликати державного виконавця в судове засідання для допиту в якості свідка, зокрема для з`ясування причин розбіжностей між виконаним ним розрахунком заборгованості та наданими відповідачем квитанціями та розписками.

Учасники справи не заявили вказаного клопотання. Позивач при цьому наполягала на розгляді справи по суті в судовому засіданні 16.03.2021 та заперечувала проти відкладення розгляду справи для виклику державного виконавця. Відповідач надав пояснення, згідно яких державний виконавець не врахував грошові кошти, зазначені в розписках, оскільки позивач проти цього заперечувала.

За таких обставин, оцінюючи розрахунок заборгованості по аліментам та надані відповідачем квитанції і розписки, суд керується таким.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд враховує, що надані відповідачем банківські квитанції про перерахування аліментів на користь позивача та розписки позивача про отримання аліментів, об`єктивно свідчать про виконання відповідачем свого обов`язку по сплаті аліментів.

У суду відсутні дані, яким чином та на підставі яких документів державний виконавець виконав вказаний вище розрахунок та дійшов висновку щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів за періоди часу, вказані в розрахунку.

За таких обставин суд надає перевагу доказам, наданим відповідачем, а саме квитанціям і розпискам, згідно яких він сплачував аліменти у вказані вище періоди, а не розрахунку заборгованості по аліментам, який наданий позивачем.

Доводи позивача відносно того, що аліменти сплачувались відповідачем за інші періоди, ніж ті, що зазначені у відповідних розрахункових документах, суд відхиляє, оскільки приходить до висновку, що визначення цільового призначення платежів є виключною прерогативою платника грошових коштів. Відповідачем у відповідних квитанціях та банківських переказах було зазначено цільове призначення кожного платежу, а саме місяці, за які ним сплачувались аліменти згідно тих чи інших квитанцій/переказів. Також місяці, за які сплачувались аліменти, зазначались і в розписках позивача.

За таких обставин суд керується цільовим призначенням грошових коштів, яке зазначено у відповідних розрахункових документах про переказ вказаних грошових коштів, а не доводами позивача відносно того, за який період ті чи інші платежі нею було враховано в якості сплати аліментів.

Доводи позивача відносно того, що відповідачем аліменти сплачувались не в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, а в розмірі 4975,00 грн., судом відхиляються за наступних підстав.

Як вбачається з наданих відповідачем банківських квитанцій, ним під час сплати аліментів за кожний місяць сплачувались грошові кошти в загальному розмірі 5005,00 грн. (а.с. 52-53). При цьому з вказаної суми грошових коштів 5,00 грн. зазначені в квитанції в якості комісії з платника, а 25,00 грн. - в якості комісії з отримувача.

Представником відповідача в судовому засіданні було надано пояснення, згідно яких оскільки позивачем було відкрито рахунок та отримано відповідну банківську карту не в ПАТ КБ «Приватбанк», в якому відкрито рахунок у відповідача, а в іншому банку, то крім комісії з відповідача (платника) в розмірі 5,00 грн., банком позивача додатково стягувалась комісія з позивача (отримувача) в розмірі 25,00 грн. з кожних 5000,00 грн.

Суд вважає слушними доводи представника відповідача відносно того, що відповідач, який був платником грошових коштів, добросовісно, понад суму аліментів, додатково сплачував комісію платника в розмірі 5,00 грн., а також що ризики та витрати по сплаті комісії отримувачем грошових коштів повинні покладатись саме на позивача як отримувача відповідних грошових переказів.

Враховуючи наведене, оскільки банком окремо стягувалась комісія з платника та з отримувача грошових коштів, суд приходить до висновку, що вказаний розподіл комісій, згідно яких кожна із сторін самостійно сплачує відповідну комісію як платник та отримувач грошових коштів, відповідає засадам справедливості цивільного судочинства.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір у мінімальному розмірі, що сплачується за вимоги майнового характеру.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1550,00 грн. (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят гривень).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов