Провадження № 2/235/32/21
Справа № 235/4957/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 червня 2021 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.
за участю секретаря судового засідання Овчаренко В.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, -
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно договору купівлі-продажу (ВЕМ № 810805), посвідченого 28 грудня 2006 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., вона придбала у ОСОБА_4 3/10 частини приміщення з продажу товарів, яка складається з Ѕ 2-1 торговий зал, Ѕ 2-2 коридор, Ѕ 2-3 туалет, Ѕ 2-4 коридор, Ѕ 2-5 склад, Ѕ 2-6 торгівельний зал, Ѕ 2-7 кабінет, Ѕ 2-8 туалет, 14 2-1 сходова клітка, 14 2-11 сходова клітка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто придбала Ѕ частину як на першому поверсі, так і на другому поверсі приміщення з продажу промтоварів.
18 березня 2009 року виконавчим комітетом Красноармійської міської ради було прийнято рішення № 117 «Про оформлення права власності та поділ частки в натурі магазину з продажу товарів по АДРЕСА_1 , у відповідності до якого поділено частки в натурі та оформлено право власності на магазин з продажу промтоварів по АДРЕСА_2 : ОСОБА_4 3/10 частини на магазин з продажу промтоварів (1 поверх) по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 3/10 частини на магазин з продажу промтоварів (11 поверх) по АДРЕСА_1 .
28 травня 2014 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено рішення, якою рішення виконкому Красноармійської міської ади № 117 від 18 березня 2019 року «Про оформлення права власності та поділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_1 » визнано протиправним та скасовано. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2014 року постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2014 року залишено без змін.
ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_4 з позовом про усунення перешкод в користуванні майном, в якому вимагала звільнення Ѕ торгівельного залу та інших допоміжних приміщень, що знаходяться на першому поверсі приміщення з продажу промтоварів за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року по справі № 235/4897/15-ц позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном задоволено: зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_3 на праві приватної власності 3/10 частини приміщення з продажу промтоварів, яка складається з Ѕ 2-1 торговий зал, Ѕ 2-2 коридор, Ѕ 2-3 туалет, Ѕ 2-4 коридор, Ѕ 2-5 склад, Ѕ 2-6 торгівельний зал, Ѕ 2-7 кабінет, Ѕ 2-8 туалет, 14 2-1 сходова клітка, 14 2-11 сходова клітка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання солідарно звільнити нежитлове приміщення.
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2015 року виключено з абзацу другого резулятивної частини рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року слово «солідарний», в іншій частині рішення суду залишено без змін.
ОСОБА_3 звернулась до Покровського міськрайонного ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, яке було відкрито. Однак на протязі трьох років рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області виконано не було.
Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 20.06.2019р. виконавчий лист повернуто до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 рішення суду та направлені матеріали до органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Однак реалізувати договір оренди нежитлового приміщення вона не змогла, оскільки відповідачем дане приміщення не було звільнено, фактично перебувало та перебуває у її користуванні. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2015 року про усунення перешкод користування майном відповідачем не виконується. Перебування на примусовому виконанні рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2015 року та застосування до відповідача штрафів за невиконання судового рішення про усунення перешкод в користуванні майном до позитивного результату не принесли.
Дане приміщення, яке відповідач не звільняє та фактично перешкоджає у використанні, суттєво впливає на її матеріальне становище, у зв`язку з чим вона несе збитки у вигляд упущеної вигоди.
Вона звернулась до відповідача з претензією від 13 червня 2019 року про відшкодування збитків у вигляду упущеної вигоди, яка отримана відповідачем 19 червня 2019 року. Станом на момент звернення до суду з цим позовом відповіді на претензію не надійшло, завдані збитки їй не відшкодовано.
Протиправними діями відповідача їй завдано збитків на загальну суму 420 000 грн, з розрахунку: 10 000,00 грн х 42 місяця = 420 000,00 грн.
На підставі наведеного просила стягнути з відповідача на її користь завдані збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 420 000,00 грн, а також понесені судові витрати, що складаються з судового збору та витрати на професійну правничу допомогу (а.с.2-7, 172-178).
У встановлений судом строк відповідач подала відзив, в якому позов не визнала з наступних підстав. Виходячи зі змісту статей 759, 760, 766 ЦК України договір оренди приміщення є реальним договором речі, який має індивідуальні ознаки. Передача цієї речі в оренду, яке знаходиться у спільній сумісній власності, проводиться а згодою спільних володільців речі, та її передача тягне відповідні наслідки, права та обов`язки. Матеріали справи не містять жодного документа, який би підтверджував, що в оренду передана річ, яка має індивідуальні ознаки, а саме розмір, знаходження цієї речі у просторі, тобто речі, які має індивідуальні ознаки та визначені якоюсь натурою. Тому неможливо стверджувати, що якесь приміщення було передане в оренду ОСОБА_3 .
Спірне приміщення знаходиться у спільній сумісній власності її та відповідача, причому частки в цьому приміщенні не визначені, де і чия частка в цьому приміщенні її, а де ОСОБА_3 , не визначено. Вона надавала згоду на передачу спільного майна в оренду, тому і не може бути якоїсь вигоди чи збитків, так як це приміщення без її згоди не могло бути передано в оренду.
Вважала, що договір оренди укладений без наміру настання будь-яких наслідків для сторін цього договору. З часу укладення договору минуло вже 4 роки, що є підставою для застосування строку позовної давності. За цей час жодна із сторін не здійснювала заходів для захисту своїх прав, а саме орендар не вимагала передачі приміщення, а орендодавець не приймала заходів для виділення цього приміщення в натурі, не складала відповідних актів прийому-передачі приміщення тощо.
З часу укладення цього договору ОСОБА_3 не зверталась до неї з відповідними позовами про відділення приміщення в натурі, тому вважала, що вказаний договір укладений без мети настання реальних наслідків його укладення.
Вона не перешкоджала у користуванні будь-якими приміщеннями для ОСОБА_3 , надавала письмові гарантії державним виконавцям, що зобов`язуюсь звільнити приміщення на вимогу ОСОБА_3 , але вона не приймала заходів по зайняттю будь-якого приміщення з конкретною вказівкою його знаходження.
На підставі наведеного просила в позові відмовити (а.с.48-50).
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2021 року в прийнятті зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про визнання договору недійсним до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, а також в об`єднанні вимог за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом відмовлено (а.с.68-69).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала уточнені позовні вимоги, а представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти позову з підстав, зазначених у відзиві, просила застосувати строк позовної давності.
Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, допитавши свідків та оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.
Приміщення з продажу промтоварів, яка складається з 2-1 торговий зал, 2-2 коридор, 2-3 туалет, 2-4 коридор, 2-5 склад, 2-6 торгівельний зал, 2-7 кабінет, 2-8 туалет, 2-1 сходова клітка, 2-11 сходова клітка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (3/10 кожній) на підставі свідоцтва про право власності, видане виконавчим комітетом Красноармійської міської ради від 27 грудня 2005 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2015 року (а.с.57-60).
Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2014 року, яке ухвалою Донецького апеляційного суду від 8 липня 2014 року залишено без змін, визнано неправомірною відмову виконавчого комітету Красноармійської міської ради про відмову в задоволенні заяви від 15 березня 2013 року про скасування рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 117 від 18 березня 2009 року «Про оформлення права власності та поділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_4 » та визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 117 від 18 березня 2009 року «Про оформлення права власності та поділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_4 » (а.с.10-11, 13-19).
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_3 на праві приватної власності 3/10 частинами приміщення з продажу промтоварів, яке складається з Ѕ 2-1 торговий зал, Ѕ 2-2 коридор, Ѕ 2-3 туалет, Ѕ 2-4 коридор, Ѕ 2-5 склад, Ѕ 2-6 торгівельний зал, Ѕ 2-7 кабінет, Ѕ 2-8 туалет, 14 2-1 сходова клітка, 14 2-11 сходова клітка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання солідарно звільнити нежитлове приміщення (а.с.17).
Рішенням Апеляційного суду Донецької області виключено із абзацу другого резолютивної частини рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року слово «солідарно» (а.с.18-19).
21 січня 2016 року старшим державним виконавцем відділу держаної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Сокор О.В. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 235/4897/15-ц, виданого 14.12.2015р. Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_3 на праві приватної власності 3/10 частини приміщення з продажу промтоварів, яка складається з Ѕ 2-1 торговий зал, Ѕ 2-2 коридор, Ѕ 2-3 туалет, Ѕ 2-4 коридор, Ѕ 2-5 склад, Ѕ 2-6 торгівельний зал, Ѕ 2-7 кабінет, Ѕ 2-8 туалет, 14 2-1 сходова клітка, 14 2-11 сходова клітка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення (а.с.26).
20 червня 2016 року вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку з невиконанням боржником рішення, у зв`язку з чим виконавчий документ надіслано до суду, який його видав, у порядку, передбаченому ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», до органу досудового розслідування направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення (а.с.27).
В обґрунтування позову позивач послалась на те, що невиконанням відповідачем рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року про усунення перешкод в користуванні майна, вона не отримала прибуток у вигляді орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення, укладеного 10 січня 2016 року з ФОП ОСОБА_6 , в сумі 420 000 грн (за 42 місяця).
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зобила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з ч.4 ст.623 ЦК України при визначені недодержанні доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди.
Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 923/700/17, Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12).
Аналізуючи правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 внаслідок підписання 10 січня 2016 року договору оренди нежитлового приміщення, суд приходить до наступних висновків.
Положеннями ст.358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Приміщення з продажу промтоварів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, між якими відсутня домовленість про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Поділ майна в порядку ст.372 ЦК України здійснений також не був.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Відповідно до ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Положеннями ст.762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Статтею 765 ЦК України передбачена відповідальність наймодавця передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.
З аналізу приведеного законодавства випливає, що договір найму (оренди) майна є реальним договором, тобто вважається укладеним з моменту передачі речі наймодавцем наймачу у строк, встановлений договором найму (оренди).
Згідно умов договору оренди нежитлового приміщення, укладеного 10 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 , орендодавець зобов`язувався надати орендарю у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , розташоване на першому поверсі, що належить орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу загальною площею 40,00 кв.м для здійснення підприємницької діяльності з продажу непродовольчих товарів, на строк 2 роки 11 місяців з дня підписання акту з можливістю його пролонгації.
Пунктами 2.1, 2.2 цього договору сторони домовились, що прийом-передача приміщення здійснюється комісією, до складу якої входять представники сторін. Про факт передачі-прийому приміщення складається акт прийому-передачі, в якому зазначається технічний стан приміщення. Акт підписується обома сторонами і є невід`ємною частиною договору.
Згідно п.п.4.1, 4.2 договору розмір орендної плати становить 10 000 грн за кожний місяць оренди. Орендна плата сплачується на картковий рахунок орендодавця або готівкою не пізніше 30 числа поточного місяця (а.с.179-180).
Допитана в якості свідка ОСОБА_6 показала, що декілька років тому уклала договір оренди нежитлового приміщення з ОСОБА_3 , що розташоване на першому поверсі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Покровську, однак вона не змогла його зайняти, так як воно було кимось зайняте, і орендодавець їй пообіцяла, що проблема зі звільненням приміщення вирішиться протягом місяця. Однак у зв`язку з тим, що вона здійснювала догляд за хворою матір`ю, вона так і не в`їхала в приміщення цього магазину. Акт приймання-передачі частини приміщення магазину непродовольчих товарів вони не підписували, грошові кошти за оренду приміщення магазину вона жодного разу орендодавцю не сплачувала, ніяких заходів, передбачених ст.766 ЦК України, не вживала.
Крім того, в матеріалах справи міститься копія договору оренди нежитлового приміщення б/н, укладеного 30 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_8 , предметом якого є все те ж приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-21). Отже, договір оренди нежитлового приміщення від 10 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 укладений під час дії договору від 30 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_8 .
Сукупність наведених обставин не дозволяє прийти до висновку про реальність доходів, які мала б одержати позивач за договором оренди нежитлового приміщення, укладеного 10 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 , що є підставою для відмови в позові.
Оскільки в позові відмовлено по суті справи, - заява про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрат не професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають (а.с.1, 30-34).
Відповідно до ст.ст.15, 16, 22, 623 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Дата складання повного судового рішення 14 червня 2021 року.

Суддя Г.В. Назаренко

Вступна та резолютивна частини рішення складені 4 червня 2021 року. Повне рішення складене 14 червня 2021 року.

Суддя Г.В. Назаренко