ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5091/20 Номер провадження 22-ц/814/835/21Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області за реєстровим №5462 Веселовським А.Г .

Відповідно до умов вищевказаного договору відповідач взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти у сумі 16120,00 доларів США, що була еквівалентом станом на час підписання договору 128960,00 грн та зобов`язувався повернути вищевказану суму коштів в строк до 21 серпня 2013 року. Кінцевий розрахунок мав бути здійсненим до 21 серпня 2013 року в сумі 13000,00 доларів США. Відповідно до усної домовленості між позивачем і відповідачем, останній зобов`язувався повернути позивачу всю суму грошових коштів у строк до 21 червня 2020 року, але жодним чином взяте на себе зобов`язання не виконав, жодних платежів не здійснив.

20 липня 2020 року ОСОБА_1 в якості досудового врегулювання спору на адресу відповідача направив вимогу-претензію про повернення суми боргу, однак остання була проігнорована відповідачем.

У зв`язку з вищевикладеним просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти у сумі 438942,76 грн, що еквівалентно сумі 16120,00 доларів США за вищевказаним договором позики та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в договорі позики визначено строк його виконання, а саме до 21 серпня 2013 року, тому перебіг позовної давності у позивача почався зі спливом строку його виконання, тобто з 22 серпня 2013 року. Однак позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення коштів за договором позики лише 19 серпня 2020 року, тобто після спливу позовної давності, у зв`язку з чим суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає повному скасуванню.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було враховано висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Також, на думку скаржника, судом першої інстанції не було враховано, що позивачем на адресу відповідача 20 липня 2020 року направлялась вимога-претензія, яка останнім була проігнорована.

Також відповідач у своєму відзиві на позов не спростовував факт укладення нотаріального договору позики та отримання ним грошових коштів у сумі, яка зазначена в даному договорі, а посилання відповідача про виконання умов договору позики ще у 2013 році є надуманими та недоведеними.

Узагальнені доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення коштів за договором позики після спливу строку позовної давності та останнім не було подано до суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні, незалежні від його волі перешкоди для звернення до суду з вищезазначеною позовною заявою в межах строку позовної давності.

Також відповідачем зазначено, що посилання скаржника про існування усної домовленості щодо повернення позики у строк до 21 червня 2020 року є безпідставним, адже умовами договору передбачено, що у разі необхідності строки можуть бути продовжені за взаємною згодою сторін, про що підписується сторонами договір про внесення змін до цього договору. Однак жодних доказів на підтвердження зміни строків повернення позики позивачем до суду не було подано.

Щодо явки та позиції учасників справи у суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він прохає проводити судове засідання без його участі, апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та прохає її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Міщенко О.В. у суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, прохала оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 21 серпня 2012 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. за реєстровим № 5462 (а.с. 7).

Відповідно до пункту 1 договору позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 128960,00 грн, що є еквівалентом 16120,00 доларів США. Сума позики отримана позичальником до підписання цього договору.

Згідно пункту 2 договору позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів в повній сумі і в строк до 21 серпня 2013 року. У разі необхідності строки можуть бути подовжені за взаємною згодою сторін, про що підписується сторонами договір про внесення змін до цього договору.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статтей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статтей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, від 28 грудня 2020 року у справі №499/144/17.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в укладеному договорі позики від 21 серпня 2012 року зазначено, що сума позики отримана позичальником до підписання цього договору, тобто даний договір є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Разом з тим, у вищевказаному договорі позики зазначено у пункті 2 строк повернення позичальником коштів, а саме до 21 серпня 2013 року.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За змістом статтей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки пунктом 2 договору позики визначений строк його виконання до 21 серпня 2013 року, то перебіг позовної давності у позивача почався зі спливом строку його виконання, тобто 22 серпня 2013 року.

Відповідно до частини другої, третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи, що відповідачем 09 жовтня 2020 року, тобто до винесення судом першої інстанції рішення по суті розгляду справи, було заявлено про застосування позовної давності у зв`язку із зверненням позивача до суду поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності, а саме 19 серпня 2020 року, суд першої інстанції правомірно застосував строк позовної давності та відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги відносно неправильного застосування строку позовної давності є безпідставними.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Що ж стосується твердження скаржника про те, що він 20 липня 2020 року направив на адресу відповідача вимогу-претензію про погашення суми заборгованості по договору позики, то даний довід не впливає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, адже, як вже зазначалося, в договорі позики визначений строк його виконання, що в свою чергу зумовлює початок перебігу позовної давності зі спливом строку виконання.

Посилання скаржника про те, що на самому оригіналі договору позики відсутня відповідна відмітка приватного нотаріуса Веселовського А.Г. про повернення ОСОБА_3 на користь позивача грошових коштів, яка б свідчила про повне його виконання не береться судом до уваги, адже факт повернення чи навпаки не повернення грошових коштів ОСОБА_3 не впливає на рішення суду першої інстанції, адже позивачу відмовлено у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності у даних правовідносинах.

Також слід зазначити, що подана до суду скаржником практика Верховного Суду хоча й схожа за змістом із оспорюваними правовідносинами, але не є ідентичною, адже в деяких правочинах, зазначених у наданих позивачем постановах Верховного Суду не встановлений строк їх виконання, а в деяких не пропущений строк позовної давності. За таких обставин подана до суду практика Верховного Суду може бути застосована судом лише в частині загальних питань, однак як підтвердження незаконності чи необґрунтованості рішення суду першої інстанції не може бути використана.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропущенням строку позовної давності, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат відносно сплати судового збору.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції

Відповідно до підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у позові - на позивача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 137 ЦПК України).

Так, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 прохав стягнути із ОСОБА_1 судові витрати понесені ним на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат відповідачем надано до суду договір №09-04/21 від 09 квітня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 та адвокатським об`єднанням «БІендЕМ Партнерз» в особі керуючого партнера Міщенко О.В. про надання професійної правничої допомоги.

Так, в пункті 4.4. даного договору зазначено, що оплата за даним договором здійснюється на підставі даного договору, після винесення постанови судом апеляційної інстанції прийнятої за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2021 року у справі №524/5091/20.

Також відповідачем надано до суду звіт до договору №09-04/21 про надання професійної правничої допомоги від 09 квітня 2021 року, в якому міститься детальна інформація про надані послуги, кількість витраченого часу та тверду грошову суму гонорару за надані послуги, шо в сумі становлять 7000,000 грн, а саме: правовий аналіз судових рішень - 1 година, 1000,00 грн; складання та подання відзиву на апеляційну скаргу - 6 годин, 6000,00 грн.

Крім того, разом з письмовими поясненнями представником ОСОБА_3 - адвокатом Міщенко О.В. до суду апеляційної інстанції було подано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №824, виданого на ім`я Міщенко О.В. та копію ордера на надання правничої допомоги №1039458.

Слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).

У частинах третій, шостій статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, в матеріалах справи відсутні клопотання ОСОБА_1 про зменшення витрат на правничу допомогу при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити вимогу ОСОБА_3 про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко