ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5044/21 Справа № 175/3714/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , адвоката Калюжного Дениса Юрійовича, Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Жанни Миколаївни, судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Жанни Миколаївни, Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка Олександра Михайловича, судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка Олександра Михайловича, третя особа Президент України, як гарант Конституції та законів України про стягнення страхового відшкодування та збитків, спричинених внаслідок ДТП та невиконання умов договору адвокатом, порушення конституційного права Державою Україна в особі суддів та суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Страхова група «ТАС», ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , адвоката Калюжного Д.Ю., Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М., судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М., Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка О.М., судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка О.М., третя особа Президент України, як гарант Конституції та законів України про стягнення страхового відшкодування та збитків, спричинених внаслідок ДТП та невиконання умов договору адвокатом, порушення конституційного права Державою Україна в особі суддів та суду.

В обґрунтування позову зазначили, що 01 жовтня 2015 року о 14.20 год. в с. Новоолександрівка (Дніпропетровський район, Дніпропетровська область) по вул. Центральна, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки MAN д.н.з НОМЕР_1 , залишив транспортний засіб, не прийнявши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху. В результаті самовільного руху автомобіль скоїв наїзд на будинок № 75 по вул. Центральній та на автомобіль марки ГАЗ д.н.з НОМЕР_2 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, власникам пошкодженого майна (позивачам) було спричинено матеріальну та моральну шкоду, а вищевказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки MAN д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ СГ «ТАС» на підставі страхового полісу АІ/4548010 від 13 червня 2015 року. В подальшому, власники майна звернулися до відповідних експертних установ, щодо визначення розміру спричинених від ДТП, яка мала місце 01 жовтня 2015 року, збитків. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 3257 від 20 жовтня 2015 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля ГАЗ д.н.з НОМЕР_2 (який належить позивачу ОСОБА_4 ), складає 15059,25 грн.

Згідно із звітом інженерно-технічного обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 , загальна сума відновлювального ремонту пошкодженого будинку станом на лютий 2018 року складає 250873 грн. Після цього позивачем до страхової компанії було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Листом від 31 жовтня 2016 року № 6334 страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із пропущенням строків. Вважають вказану відмову у виплаті страхового відшкодування незаконною.

Стосовно заявлених позовних вимог до держави Україна в особі суддів Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М. та ОСОБА_6 , позивачі зазначили, що розглядаючи вказану справу судді заінтересовані у результаті розгляду справи.

Враховуючи зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили суд:

- визнати невиконання адвокатом Калюжним Д.Ю. частини умов договору про надання правової допомоги від 18 червня 2018 року, та стягнути з останнього грошові кошти в розмірі 5000 грн., на користь ОСОБА_1 ;

- стягнути із ПрАТ СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 не виплачене страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн., 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 5244 грн., розмір інфляційних втрат 23053,58 грн., пеню в розмірі 50342,47 грн., а всього 176 640,05 грн.;

- стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 150 873 грн.;

- стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спричинену моральну шкоду у розмірі 500 000грн.;

- стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 15 059,25 грн.;

- стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 спричинену моральну шкоду у розмірі 500 000грн.;

- стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 5 000 грн.;

- стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 спричинену моральну шкоду у розмірі 500 000грн.;

- визнати порушення конституційного права при здійсненні правосуддя відповідачів Державою України в особі суддів Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянська Ж.М., та Бойко О.М..

Вирішити питання стосовно судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ПАТ «СГ «ТАС», ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , адвоката Калюжного Д.Ю., Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М., судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М., Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка О.М., судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка О.М., третя особа Президент України, як гарант Конституції та законів України, про стягнення страхового відшкодування та збитків, спричинених внаслідок ДТП та невиконання умов договору адвокатом, порушення конституційного права Державою Україна в особі суддів та суду задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 250 873 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої пошкодженням буд. АДРЕСА_1 ;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 15 059 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля ГАЗ 33021 держ. номер НОМЕР_2 , (VIN) НОМЕР_3 ;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 15 000 грн. по 5000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного дослідження по визначенню розміру шкоди, завданої пошкодженням буд. АДРЕСА_1 ;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного дослідження по визначенню розміру шкоди, завданої пошкодженням автомобіля ГАЗ 33021 держ. номер НОМЕР_2 , (VIN) НОМЕР_3 ;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 2809,32 грн. в рахунок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.3, а.с.159 168).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині позовних вимог до нього, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає запотрібне апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 жовтня 2015 року о 14.20 год. в с. Новоолександрівка по вул. Центральна, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки MAN д.н.з НОМЕР_1 , залишив транспортний засіб, не прийнявши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху. В результаті самовільного руху автомобіль скоїв наїзд на будинок № 75 по вул.Центральній та на автомобіль марки ГАЗ д.н.з НОМЕР_2 . В результаті наїзду транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В зв`язку з чим, водій порушив вимоги п.15.12 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП (т.1, а.с. 8).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля ГАЗ д.н.з НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 9).

Висновком автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля ГАЗ 33021 д.н.з НОМЕР_2 , становить 15059,25 грн. (т.1, а.с. 11).

Відповідно до квитанції про сплату наданих експертних послуг від 04 жовтня 2015 року вартість послуг експерта за автотоварознавче дослідження були сплачені ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн. (т. 2, а.с. 21).

Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку від 19 червня 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВСЕ № 282187 від 21 жовтня 2005 року та договору купівлі-продажу ВСЕ № 282186 від 21 жотвня 2005 року, належать земельна ділянка та будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 141-142).

Згідно із звітом інженерно-технічного обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 , загальна сума відновлювального ремонту пошкодженого будинку станом на лютий 2018 року складає 250873 грн. (т.1, а.с. 151-224).

Як вбачається із акту приймання-здачі робіт за договором № 3 від 18 січня 2018 року вартість роботи «Інженерно-технічне обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 , після дорожньо-транспортної пригоди та визначення витрат на ремонтно-відновлювані роботи» становить 12000 грн. (т. 2, а.с. 30).

Згідно із листом від 31 жовтня 2016 року вих. № 6334, направленим на адресу ОСОБА_1 начальником регіонального управління врегулювання страхових випадків ПрАТ «СГ «ТАС», вбачається, що 05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із повідомленням про ДТП, яка сталася 01 жовтня 2015 року. Відомості про подачу заяви про страхове відшкодування відсутні. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 був перевищений термін подачі заяви про страхове відшкодування, на підставі ст.37.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СГ «ТАС» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування (т.1, а.с. 15).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП сталося з вини ОСОБА_3 , а тому з нього, як із винної особи, підлягає стягненню матеріальна та моральна шкода на користь позивачів.

Відмовляючи в решті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

У відповідності до ч.2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається із матеріалів справи, на час ДТП власником автомобіля марки MAN д.н.з НОМЕР_1 є саме ОСОБА_5 (т.2, а.с. 24).

За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Отже, відповідно до положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них.

Відповідна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України в справі № 6-108 цс 13.

Судом не з`ясовано на яких підставах ОСОБА_3 керував автомобілем марки MAN д.н.з НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_5 .

Доказів того, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_5 матеріали справи не містять, надані товарно-транспортні накладні на підтвердження зазначеного, не можуть бути належним доказом.

Окрім того, будь - яких заяв чи повідомлень до правоохоронних органів про те, що автомобіль вибув з його володіння внаслідок протиправних дій іншої особи, ОСОБА_5 не подавав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що саме ОСОБА_5 як власник транспортного засобу, має нести обов`язок з відшкодування шкоди.

Щодо позовних вимог про стягнення з ПрАТ СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 не виплаченого страхового відшкодування, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 37.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано ніяких доказів про те, що він подавав заяву до ПрАТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування у строк, передбачений ст.37.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із чого вбачається, що страховою компанією було правомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому позовні вимоги в частині стягнення зі страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 100000 грн. задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо заявлених вимог про визнання невиконання адвокатом Калюжним Д.Ю. умов договору та стягнути з останнього грошові кошти в розмірі 5000 грн. за невиконання умов договору про надання послуг від 18 червня 2018 року, суд приходить до висновку про недоведеність такої вимоги жодними доказами, та як наслідок можливості відмовити у її задоволенні.

Щодо вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, довготривалість та моральні страждання позивачів, вважає за необхідне стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь позивачів по 25 000 грн. на кожного.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Щодо позовних вимог до держави Україна в особі суддів Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М. та Бойка О.М..

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №295/7631/17 та аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 454/2843/15-ц.

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 4 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі.

З огляду на вказане колегія суддів вважає за необхідне провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М., судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М., Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка О.М., судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка О.М. закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому сплачений ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 4213,98 грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Жанни Миколаївни, судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Жанни Миколаївни, Держави Україна в особі судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка Олександра Михайловича, судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойка Олександра Михайловича закрити.

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», адвоката Калюжного Дениса Юрійовича в повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , про стягнення страхового відшкодування та збитків, спричинених внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 250 873 грн. (двісті п`ятдесят тисяч вісімсот сімдесят три гривні) в рахунок відшкодування шкоди, завданої пошкодженням будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 15 059 грн. 25 коп. (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят дев`ять гривень 25 копійок) в рахунок відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля ГАЗ 33021 держ. номер НОМЕР_2 , (VIN) НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 по 25 000 грн. (по двадцять п`ять тисячі гривень) кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 12000 грн. (дванадцять тисяч гривень) в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного дослідження по визначенню розміру шкоди, завданої пошкодженням будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1000 грн. (одну тисячу гривень) в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного дослідження по визначенню розміру шкоди, завданої пошкодженням автомобіля ГАЗ 33021 держ. номер НОМЕР_2 , (VIN) НОМЕР_3 .

В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2809,32 грн. (дві тисячі вісімсот дев`ять гривень 32 копійки) в рахунок судового збору.

Компенсувати ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 4213,98 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: