Справа № 933/883/20
Провадження № 2/933/31/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року смт Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Шинкаренко А.І.,

за участі:

секретаря судового засідання - Пліскачової Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Олександрівка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

11.12.2020 року до Олександрівського районного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач), з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (далі - відповідач) на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації №206/01-08 від 01.12.2020 року її призначено опікуном над неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився без батьківського піклування. Мати дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2016 року відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду на території Російської Федерації (м. Кострома). Батько дитини - ОСОБА_2 , рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 01.07.2020 року позбавлений батьківських прав. Дитина проживає з позивачем, та знаходиться на її утриманні. Хоча сама позивач не працює, отримує мінімальну пенсію, часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку у лікаря. Дитина хворіє, є інвалідом, потребує обстеження та постійного лікування. Відповідач добровільно коштів на утримання сина не надає, а самотужки утримувати дитину їй дуже важко. Тому, посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 12 січня 2021 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд 09 лютого 2021 року, о 08 годині 30 хвилин за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, та просила їх задовольнити. Зазначила, що ОСОБА_2 та її донька - ОСОБА_4 , є батьками малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час її донька - мати дитини, відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду на території Російської Федерації, а батька дитини - рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 01.07.2020 року, позбавлено батьківських прав. Її онук - ОСОБА_5 , має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та вона є його опікуном. Проте, батько дитини не надає матеріальної допомоги на його утримання. Вона сама отримує мінімальну пенсію, маючи хворобу серця, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря, отже, потребує періодичного лікування, тому, самотужки не може утримувати онука. Крім того, дитина є інвалідом, потребує обстеження та лікування. Тому, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання останній не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Степанівської сільради Олександрівського району Донецької області 16 серпня 2013 року, актовий запис №12 від 16 серпня 2013 року (а.с.8).

За довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області № 02/02-1318 від 21.12.2020 року, відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 23).

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 01.07.2020 року, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14-17).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради №519 від 13.10.2020 року, малолітньому - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування ( а.а. 10).

Відповідно до розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації №206/01-08 від 01.12.2020 року, ОСОБА_1 призначено опікуном над неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 9).

Згідно довідки Степанівської сільської ради Олександрівського району Донецької області №925 від 09.12.2020 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та має такий склад сім`ї: онука - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та онук - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 11).

Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умовпроживання ОСОБА_1 , яка є опікуном онуків - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який було складено 09..12.2020 року комісією у складі: старости Степанівського старостинського округу - Давиденка В.М., діловода - ОСОБА_7 вбачається, що побутові умови проживання сім'ї задовільні. У дітей є окрема кімната, а у будинку - усі необхідні речі, та побутова техніка - для проживання ( а.с. 13).

Отже, як встановлено в судовому засіданні, малолітня дитина - ОСОБА_3 , проживає разом зі своєю бабусею, яка є його опікуном. Його батько з ними не проживає, мешкає окремо, та добровільно коштів на утримання сина не надає.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV).

У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, керуючись законом і внутрішнім переконанням, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, зважаючи на обов`язок батька утримувати дітей та враховуючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, та враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на те, що відповідач є у працездатному віці, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог, і вважає достатнім стягувати з відповідача, на користь позивача, аліменти на утриманняОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягненняз 11.12.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звернулась до суду з позовом, про стягнення аліментів, 11.12.2020 року. Станом на 1 січня 2020 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 гривні, тому, ставка судового збору, в даній справі, становить 840,80 гривень.

Таким чином з ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави 840,80 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 95, 141, 259, 263-265, 273, 430 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини- задовольнити повністю.

Стягувати зОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду - 11 грудня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя А.І. Шинкаренко