Справа № 215/3464/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Науменко Я.О., за участі секретаря Махоні Н.Ю., згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України; заінтересована особа: Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

ВСТАНОВИВ:

26.05.2021 до суду надійшла зазначена заява, в якій зазначено, що 05.03.2008 між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьк області вона народила хлопчика. Встановлення факту народження необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання документу свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України. Просить встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьк, Донецької області, Україна у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, зареєстрованій: АДРЕСА_1 , батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 26.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі призначено відкрите судове засідання на 12 год. 30 хв. 27 травня 2021 року.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. (вх.№10740 від 27.05.2021).

Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, направив суду лист, в якому просив розгляд справи проводити без їх участі та повідомив про відсутність заперечень проти заяви. (вх. №10736 від 27.05.2021).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав.

Відповідно до копії паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 30.04.2021 органом 1230, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Донецьк Донецької області Україна. (а.с.3).

Згідно з копією довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру від 21.05.2021, місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , що видане 22.02.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецьку, 05 березня 2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецьку укладено шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянином Республіки Куба, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянкою України. Прізвище останньої після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_3 », актовий запис №100.

29.12.2018 в м. Донецьк, - на тимчасово окупованій території України, видане повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 , зазначена матір`ю ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Донецьк Донецької області. Батьком дитини зазначений: ОСОБА_6 , громадянин України.

Згідно з абз. 1 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У даному випадку заяву подано батьками новонародженої дитини.

На підтвердження факту народження заявник подала свідоцтво про народження, видане на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає встановленим факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьк, у ОСОБА_1 дитини чоловічої статі.

Щодо зазначення батьком дитини ОСОБА_2 , суд вважає, що в цій частини вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Згідно зі ст.133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини.

Положеннями ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Суду надано копію паспорта громадянки України ОСОБА_1 , який виданий 30.04.2021 та копію повторного свідоцтва про шлюб, що укладений 05 березня 2008 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянином Республіки Куба, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянкою України, прізвище якої після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_3 .

Разом з тим, у наданій копії свідоцтва про народження дитини зазначено, що батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянин України ОСОБА_6 , що свідчить про суперечливість наданих суду документів про батька дитини.

З огляду на викладене, а також враховуючи вказані розбіжності, суд позбавлений можливості зазначити батька дитини.

Щодо факту визначення у судовому рішенні імені дитини, суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 144 СК України передбачено, що реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Тобто, визначення та реєстрація прізвища, імені та по батькові дитини належить до повноважень органу державної реєстрації актів цивільного стану, а не суду.

Згідно з п.8 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Враховуючи, що заявниця при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору відповідно до п.21 ч.1 ст.5 ст. ЗУ «Про судовий збір», тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України такі витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 19, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 317,430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України; заінтересована особа: Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнити частково.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою міста Донецьк Донецької області, дитини чоловічої статі у місті Донецьк Донецької області, Україна.

В іншій частині вимог відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення направити для негайного виконання до Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне рішення складено 27.05.2021.

Суддя