Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 травня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про захист прав споживачів, посилаючись на наступні обставини.

Вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 19.05.2019 року між нею, ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» було укладено договір № L0454790, відповідно до якого нею було отримано кредит на суму 13 000 грн.

Вона, ОСОБА_1 , вважає Договір № L0454790 від 19.05.2019 року укладений між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» недійсним, так як по-перше: ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, звертає увагу суду, що нею не було підписано даний договір, по-друге: на рахунок підписання договору, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не виповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між нею та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Звертає увагу суду, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений нею та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» містить ознаки Кредитного договору.

Зазначає, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту.

Для розуміння визначення поняття сукупної вартості кредиту слід звернутися до Постанови Правління Національного банку України № 168 від 08.06.2017 року «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.»

Однак працівниками ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» було ігноровано дані вимоги законодавства та не було надано їй розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користуванні кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів.

Вважає, що з боку відповідача також існує нечесна підприємницька практика.

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька тактика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що вона погодилася на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах.

Звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним нею та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Тому, просила суд визнати недійсним договір № L0454790 від 19.05.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» ( а. с. 1-9 ).

Ухвалою судді від 18 грудня 2020 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі ( а. с. 21-22 ).

Ухвалою суду від 25.02.2021 року визнано обов`язкову явку позивача в підготовче засідання ( а. с. 28-29 ).

Ухвалою суду від 25 березня 2021 року витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» належним чином завірену копію кредитного договору № L0454790 від 19.05.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» ( а. с. 33-34 ).

Ухвалою суду від 25 березня 2021 року постановлено закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду ( а. с. 36-37 ).

26 березня 2021року за вх. № 14549 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі мотивуючи тим, що Договір позики № AG 0537126 (далі - Договір) від 24.01.2020 (номер у системі L0454790) було укладено в Інформаційно-телекомунікаційної системі відповідача в електронній формі.

Відповідно до п. 26 Постанови № 913 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» від 07.12.2016, фінансова установа зобов`язана мати облікову та реєструючу системи (програмне забезпечення та спеціальне технічне обладнання).

Згідно з ч. 2 ст.639 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Доводять до відому суду, що позивач є постійним клієнтом відповідача з 04.08.2019 р. та уклав вже 2 (два) договори, виконував всі їх умови (крім оспорюваного), погодившись з усіма умовами в т.ч. з відсотками за користування кредитними коштами.

За необхідністю відповідач може надати суду всі інші кредитні договори разом із доказами підписання та відправки грошових коштів.

Оскаржуваний договір є аналогічний попереднім. Виходячи з цього, позивач був повністю ознайомлений з правилами, умовами та процедурою укладення.

Договір було укладено з позивачем в порядку, передбаченому Законом України № 675- VIII от 03.09.2015 року «Про електронну комерцію».

Відповідно до пункту 1 статті 3 Законом України № 675-VIII «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Договір було укладено позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер телефону НОМЕР_1 24.01.2020 о 10:26 та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 24.01.2020 о 10:26:2 (витяги з Інформаційно-телекомунікаційної системі відповідача додаються).

Процес верифікації, який проходив позивач на сайті відповідача підтвердив (докази додаються), що саме позивач, використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську картку особисто укладав Договір.

Отже, саме позивачем було укладено договір в порядку, передбаченому чинним законодавством, а саме 3 Законом України № 675-VIII от 03.09.2015 року «Про електронну комерцію».

Договір, укладений між позивачем та відповідачем, спрямований на забезпечення паритету сторін. Позивач, одразу після заповнення заявки на сайті та укладення Договору, досягнув мети, з якою укладав Договір, а саме: отримав від відповідача грошові кошти на свій картковий рахунок.

Натомість, інтереси відповідача, як іншої сторони Договору, будуть задоволенні тільки після повного повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування ним. Звертають особливу увагу суду на той факт, що даний Договір є незабезпеченим, отже ризик невиконання позивачем своїх зобов`язань - високим. Умови Договору враховують це і спрямовані на спонукання виконання зобов`язання позивачем.

Відповідно до п.2 ст. 546 ЦК України, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

При оформленні заявці на веб-сайті відповідача www.dmero.ua, у позивача була можливість ознайомитись з усіма умовами Договору. А також, одразу після підписання на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 було відправлено примірник підписаного Договору разом із Паспортом споживчого кредиту, Спеціальними умовами та Додатковою угодою (докази додаються).

Крім того, перед подачею заявки на отримання позики, позивач ознайомився з обов`язковою інформацією про відповідача, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та примірним Договором на веб-сайті відповідача www.dmero.ua.

Вся інформація, розміщена на веб-сайті відповідача відповідає ліцензійним умовам, які зазначені у Постанові № 913 від 07.12.2016 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)».

Таким чином, вважають подану позовну заяву безпідставною, наведені в позовній заяві обставини такими, що не відповідають дійсності, а сам факт звернення позивача до суду просто затягуванням виконання своїх зобов`язань за договором ( а. с. 39-40 ).

На виконання ухвали суду від 25.03.2021 року, 27.04.2021 року за вх. № 19841 судом отримано Договір позики № AG 0537126 (далі - Договір) від 24.01.2020 р. (номер у системі L0454790).

Зазначили, що договір було укладено з позивачем 24.01.2020 року, а не 19.05.2020 року.

В судове засідання позивач не з`явилася, звертаючись до суду з позовною заявою позивачем одночасно було надано заяву про розгляд справи без її участі за наявними в справі матеріалами ( а. с. 16 ).

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, 07.05.2021 року за вх.№ 21126 судом отримано заяву, яка підписана представником ТОВ «ФК «Дінеро», в якій останній просив суд розглядати справу за відсутності відповідача ( його представника ) за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України часник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

За наявними матеріалами в судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 то товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» було укладено Договір позики № AG 0537126 від 24.01.2020 (номер у системі L0454790), відповідно до якого позивачем було отримано кредит на суму 13 000 грн., укладено договір в Інформаційно-телекомунікаційної системі відповідача в електронній формі ( а. с. 41-42, 43 ).

Підписання договору позики № AG 0537126 від 24.01.2020 р. одноразовим ідентифікатором та відправки примірника договору позивачу підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи, які були надані з боку відповідача ( а. с. 46-47 ).

Отримання вищевказаної суми за вказаним договором не спростовано позивачем, а навпаки підтверджено, про останньою було зазначено у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач наголошує на тому, що договір позики повинен судом бути визнаний недійсним, так як останньою не був підписаний електронним підписом та з боку відповідача порушено умови діючого законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами.

Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором.

Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 26 Постанови № 913 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» від 07.12.2016, фінансова установа зобов`язана мати облікову та реєструючу системи (програмне забезпечення та спеціальне технічне обладнання).

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 639 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

В позовній заві позивача, остання не заперечує щодо укладання договору, що в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач є постійним клієнтом відповідача з 04.08.2019 та уклав вже 2 (два) договори ( а. с. 44, 45 ).

Встановлено, що договір було укладено між позивачем та відповідачем в порядку, передбаченому Законом України № 675- VIII от 03.09.2015 року «Про електронну комерцію».

Відповідно до пункту 1 статті 3 Законом України № 675-VIII «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до розділу 2 Договору:

2.1.Встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином:

2.1.1.на Порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної Заяви:

2.1.1.1. Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі;

2.1.1.2. Позичальнику надається пропозиція Кредитодавця Спеціальних умов Кредиту на основі інформації, наданої в Заяві (надалі іменується як «Пропозиція»). Якщо Позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в Заяві (наприклад, запитувану суму), нова Пропозиція буде надана на основі нововведених умов. За запитом Позичальника Кредитодавець повинен надати Позичальнику Пропозицію в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії. Позичальник має право проаналізувати Пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів;

2.1.1.3. натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на (і) використання персональних даних Позичальника для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника та для виконання Договору відповідно до Політики конфіденційності; (іі) використання Порталу відповідно до Умов користування Порталом; (ііі) встановлення договірних відносин з Кредитодавцем, як передбачається Договором, та (iv) складення Договору;

2.1.2. код підтвердження (надалі іменується як «Код підтвердження») буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту згідно норм Закону України «Про електронну комерцію»;

2.1.3. після подання Заяви Кредитодавець оцінює кредитоспроможність (платоспроможність) Позичальника самостійно або за допомогою уповноважених постачальників послуг. Надання Кредиту та зміна суми кредиту може надаватися в межах Ліміту Кредитної лінії, та на основі оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника, на власний розсуд Кредитодавця.

2.2. З метою перевірки даних платіжної картки Позичальника Позичальник уповноважує Кредитодавця вирахувати суму в розмірі [...] грн. з платіжної картки Позичальника, яка буде відшкодована Кредитодавцем Позичальнику після завершення процедури перевірки, але не пізніше, ніж протягом наступних семи робочих днів; або зарахувати на платіжну картку Позичальника суму в розмірі[..] грн., заблокувати дану суму та вирахувати її з платіжної картки позичальника під час завершення процедури перевірки.

2.3. Одержання Позичальником Суми Кредиту, зазначеної в Спеціальних умовах Кредиту або Додатковій угоді до Спеціальних умов Кредиту, підтверджує факт того, що Договір або Додаткову угоду до Спеціальних умов Кредиту, на підставі наступної (повторної) Заяви та / або запиту Позичальника у відповідності з Договором, між Сторонами було укладено за допомогою дистанційних засобів.

2.4. Договір, включаючи його Додаткові угоди, укладений за допомогою дистанційних засобів, має таку ж силу, як і договір, підписаний у паперовому вигляді.

Отже, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано матеріалами справи, в такому ж порядку, Договір було укладено позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер телефону НОМЕР_1 24.01.2020 о 10:26 та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 24.01.2020 о 10:26:2 (витяги з Інформаційно-телекомунікаційної системі відповідача ).

Отже, процес верифікації, який проходив позивач на сайті відповідача підтвердив, що саме позивач, використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську картку особисто укладав Договір.

Встановлено, що саме позивачем було укладено договір в порядку, передбаченому чинним законодавством, а саме ст. 3 Закону України № 675-VIII от 03.09.2015 року «Про електронну комерцію».

В самій позовній заві позивачем не заперечується отримання грошових коштів, що підтверджується, що сторони дійшли згоді з усіх істотних умов.

Не знайшли свого підтвердження і посилання позивача щодо нечесну підприємницьку практику та несправедливі умови Договору.

Так, договір, укладений між позивачем та відповідачем, спрямований на забезпечення паритету сторін. Позивач, одразу після заповнення заявки на сайті та укладення Договору, досягнув мети, з якою укладав Договір, а саме: отримав від відповідача грошові кошти на свій картковий рахунок.

Відповідно до п. 2 ст. 546 ЦК України, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

При оформленні заявці на веб-сайті відповідача www.dmero.ua, у позивача була можливість ознайомитись з усіма умовами Договору.

А також, одразу після підписання на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 було відправлено примірник підписаного Договору разом із Паспортом споживчого кредиту, Спеціальними умовами та Додатковою угодою.

Законодавчі норми п. 5 ч. 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» неможливо застосувати до договірних відносин позивача та відповідача на які посилається позивач, оскільки процентна ставка ніяким чином не пов`язана з порушення у разі невиконанням зобов`язань позивача за Договором, а застосовується лише за користування кредитними коштами.

Крім того, перед подачею заявки на отримання позики, позивач мав можливість ознайомився з обов`язковою інформацією про відповідача, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та примірним Договором на веб-сайті відповідача www.dmero.ua.

Отже, встановлено, що вся інформація, розміщена на веб-сайті відповідача відповідає ліцензійним умовам, які зазначені у Постанові № 913 від 07.12.2016 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)».

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що посилання ОСОБА_1 на ненадання відповідачем повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні оспорюваного договору і нечесну підприємницьку практику є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовуються змістом договору про надання фінансового кредиту.

Враховуючи вищенаведене, суд критично оцінює позицію позивача щодо незаконності умов кредитного договору, та позивачем не надано жодного належного та обґрунтованого доказу зазначеному, а також те, що вказаний спірний договір є нечесною підприємницькою практикою.

Окрім цього, суд звертає увагу, що звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач просить визнати недійсним договір № L0454790 від 19.05.2019 року, укладений між нею, ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро».

Однак, як встановлено під час розгляду даної цивільної справи договір між позивачем та відповідачем № L0454790 від 19.05.2019 року не укладався.

Встановлено, що між сторонами був укладений Договір позики № AG 0537126 від 24.01.2020 року (номер у системі L0454790), відповідно до якого позивачем було отримано кредит на суму 13 000 гривень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду з вказаною позовною вимогою до відповідача про захист прав споживачів, позивач була звільнена від сплати судового збору.

Оскільки відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог, то не підлягають стягненню з відповідача судові витрати на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 599, 610, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 639, 652, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 89, 131, 141, 211, 247, 263, 273, 353, 354 ЦПК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про захист прав споживачів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» ( адреса місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3,літера А, ).

Повне судове рішення складено 12 травня 2021 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов