Справа №265/6337/20
Провадження №2/265/230/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л.В.,

за участю секретаря Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про усунення перешкод в володінні та користуванні майном шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2020 року представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про усунення перешкод в володінні та користуванні майном шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради. В обґрунтування вимог зазначила, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. На даний час в квартирі зареєстровані ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_3 , які жодного дня в ній не проживали, особистого їх майна в ній немає. Реєстрація відповідачів в квартирі створює для позивачки як для власника, перешкоди, адже вона змушена нести витрати з оплати комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих в квартирі відповідачів та розпорядитись нею.Тому просить усунути перешкоду у праві власності визнавши ОСОБА_5 , ОСОБА_3 втратившими право користування житловим приміщенням.

Представник позивачки до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи -Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради Мамаєва С.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , на підставі договору дарування квартири від 27 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Л.М.

З інформації, виданої Відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 02 вересня 2020 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 01 листопада 2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Винницькій області, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , 01 листопада 2016 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2689. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_13 .

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.

Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з вимогами ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі добровільно, без поважних на те причин не проживають за адресою спірної квартири понад рік, чим створюють позивачці перешкоди в користування нею.

Приймаючи до уваги те, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

У відповідності до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 11 січня 2021 року, з метою соціального захисту неповнолітньої дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, вважає неможливим зняти неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч.1 ст.163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім випадкових обставин.

Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

З огляду на це, позовні вимоги в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житлом є обґрунтованими і також підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про усунення перешкод в володінні та користуванні майном шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради,задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

Рішення може бути оскражено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Копилова