№ 207/3475/20
№ 2/207/514/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.

при секретарі Сівачук А.А.

за участю

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» про захист порушеного права споживача страхових послуг, стягнення невиплаченого страхового відшкодування, неустойки, збитків, та визнання частково недійсним договору страхування,

В С Т А Н О В И В

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 25.05.2020 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУCО» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорт № -04-01 (надалі Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника - вигодонабувача (позивача), що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «FORD FUSION», держ. номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності.

Страхова сума за договором страхування складає 285 000 гривень, франшиза (послідовна) у випадку пошкодження забезпеченого транспортного засобу в ДТП 2137 гривень 50 коп. (0,75% від страхової суми згідно умов п. 4.1.1.2 та п. 6 договору страхування). Страховий платіж в розмірі 18 240,00 гривень сплачений у повному обсязі.

26 жовтня 2020 року, страхувальник (позивач) керуючи забезпеченим за Договором страхування автомобілем «FORD FUSION» д/н НОМЕР_1 , допустив наїзд на перешкоду внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а саме пошкодження ЛФП переднього бамперу, та деформація АКПП.

На виконання умов п. 12.5 Договору страхування позивачем на місце пригоди негайно був викликаний представник страхової компанії (аварійний комісар) для фіксації страхового випадку та наявних пошкоджень.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до умов п. 4.1 Договору страхування збитки заподіяні страхувальнику внаслідок дорожньо транспортної пригоди є страховим випадком, а виклик компетентних органів за умови лише одного учасника пригоди не здійснюється.

Згідно п. п. 14.9, 14.10 Договору страхування страхувальник (позивач) повинен надати страховику транспортний засіб (ТЗ) для огляду і складання акту огляду ТЗ, а також не проводити до підписання страховиком (відповідачем) Акту огляду пошкодженого ТЗ ніяких ремонтних робіт та вживати заходів щодо його відновлення.

29 жовтня 2020 року позивач надав представнику відповідачу для огляду та фіксації пошкоджень забезпечений ТЗ, що підтверджується долученим до позову, та підписаним обома сторонами Актом (протокол) огляду ТЗ - Заявою на виплату за № 2070806.

Згідно з п. 16.12 Договору страхування, розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі документу визначеного умовами цього договору, як підстава для розрахунку страхового відшкодування без урахування амортизаційного зносу, з урахуванням умов Договору.

Умовами п.п. 5.1,5.2 Договору страхування визначено, що страхове відшкодування визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів, та на підставі рахунку СТО, обраної страхувальником.

Наданим позивачем до страхової компанії рахунком фактурою № 491 від 02.11.2020 року СТО ФОП « ОСОБА_3 » підтверджується вартість відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ в розмірі 157 170 гривень.

Відповідно до п. 16.1.1 Договору страхування страхове відшкодування виплачується на підставі письмової заяви страхувальника і Страхового акту, який складається страховиком на підставі документів, що підтверджують факт настання страхового випадку і розмір заподіяного збитку. Страховик зобов`язаний на протязі 5-ти робочих днів після складання страхового акту, якщо подія буде кваліфікована як «страховий випадок», здійснити страхову виплату (п. 11.3 Договору страхування).

Оскільки позивач надав відповідачу всі документи, що підтверджують факт настання страхового випадку і розмір заподіяного збитку, які визначені п. 15 Договору страхування, то враховуючи встановлені Договором строки виплати (на протязі 5-ти робочих днів після отримання документів, що підтверджують факт настання страхового випадку і розмір заподіяного збитку), то останній день виплати страхового відшкодування становив 10.11.2020 року (шостий робочий день після отримання страховиком рахунку - фактури № 491 від 02.11.2020 року, яким визначений розмір спричиненого збитку позивачу).

З урахуванням встановленої умовами п. 4.1.1.2 Договору страхування франшизи, розмір страхового відшкодування повинен мати наступний розрахунок: 157 170 гривень (вартість відновлювальних робіт) - 2137,50 гривень (франшиза) = 155 032,50 гривень.

Окрім цього, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. (Стаття 611 ЦК України)

Договір добровільного страхування наземного транспорт № -04-01 від 25.05.2020 року у п. 13.1 визначено, що страховик (відповідач) за несвоєчасну виплату страхового відшкодування зобов`язаний сплатити страхувальнику (позивачу) пеню у розмірі 0,01% від суми, що підлягала сплаті, за кожен календарний день прострочення у виплаті страхового відшкодування.

Позивач вважає, що п. 13.1 Договору страхування, яким пеня, яка підлягає до сплати на користь страхувальника визначена у розмірі 0, 01% від страхової виплати є таким, що порушує права позивача як споживача, є несправедливим, а отже підлягає визнанню недійсними з огляду на таке.

Згідно статті 16 Закону України «Про страхування», статті 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 18 Закону № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Оскільки страхувальник - фізична особа, є споживачем страхових послуг, та укладає договір із фінансовою установою (страховою компанією), то в цих правовідносинах саме споживач є незахищеною стороною договору, яка не може володіти достатнім рівнем знань при укладанні договору щодо обставин, які можуть свідчити про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Натомість умова у договорі страхування, який розроблений страховиком самостійно, та є модельним для всіх страхувальників (Договір страхування є по суті договором приєднання), щодо встановлення пені в розмірі 0,01% на день (0,3% на місяць, 3,6% річних) від страхової виплати є такими, що порушують його права, свідчать про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, дають можливість страховику майже без будь-яких санкцій для себе тривалий час затримувати виплату страхового відшкодування (при заборгованості у розмірі 157 170 гривень, пеня становить лише 15, 72 гривні на день).

Звертає увагу суду на те, що п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачає за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом, періоду, за який нараховується пеня (на цей час це 12% річних, на відміну від 3,6% річних від встановленого розміру пені у спірному пункті договору страхування).

Враховуючи вищенаведене він вважає, що п. 13.1 Договору страхування є таким, що порушує права позивача як споживача, є несправедливим, а отже підлягає визнанню недійсним.

У частині 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що в разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Враховуючи несправедливість пункту договору 13.1 Договору страхування, що є підставою для визнання його недійсним, розмір пені, що підлягає до стягнення із відповідача на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» становить:

155 032,50 гривень (вартість відновлювального ремонту) х 49 (кількість днів прострочки) х 3% (розмір пені на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів) = 227 897, 78 гривень.

Також страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Оскільки відповідачем крайнім строком виплати відповідачем страхового відшкодування є дата 10.11.2020 року, а розмір несплаченого з вини відповідача страхового відшкодування складає 155 032,50 гривень, то розмір інфляційних втрат станом на 28.12.2020 року становить 2015,42 гривні, а три відсотки річних 559 гривень (розрахунки додаються на окремому аркуші).

На підставі зазначеного позивач просив суд: визнати недійсним п. 13.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № -04-01 від 25.05.2020 року; стягнути із відповідача на користь позивача невиплачене страхове відшкодування в розмірі 155 032,50 гривень; стягнути із відповідача на користь позивача пеню за весь термін прострочки у виплаті страхового відшкодування в розмірі 212 179, 50 гривень, розмір інфляційних втрат 2015,42 та три відсотки річних 559 гривень, а всього стягнути 227 897,76 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що пов`язані із розглядом справи, які будуть підтвердженні належними доказами за результатами розгляду справи.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» адвокат Шилін В.А. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому пояснив, що 25.05.2020 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУCО» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорт № -04-01 (надалі Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника - вигодонабувача (позивача), що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «FORD FUSION», держ. номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності. Договір діє з 25.05.2020 до 24.05.2021 року.

Страхова сума за договором страхування складає 285 000 гривень, франшиза (послідовна) у випадку пошкодження забезпеченого транспортного засобу в ДТП 1425 гривень 00 коп. (0,5% від страхової суми згідно умов п. 4.1.1.3 та п. 6 договору страхування).

26 жовтня 2020 року, страхувальник (позивач) керуючи забезпеченим за Договором страхування автомобілем «FORD FUSION» д/н НОМЕР_1 , допустив наїзд на перешкоду внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а саме пошкодження ЛФП переднього бамперу, та тріщина корпусу автоматичної коробки перемикання передач (далі АКПП) про що зафіксовано в Акті (Протоколі) огляду ТЗ від 29.10 2020 року за участі Позивача.

Умовами Договору страхування (п.п. 5.1.5.2) визначено, що страхове відшкодування визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів, та на підставі рахунку СТО, обраної страхувальником.

Позивачем до страхової компанії надано рахунок - фактури № 491 від 02.11.2020 року з СТО ФОП ОСОБА_3 про вартість відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ в розмірі 157170,00 гривень з яких 148720,00 грн. заміна АКПП (повністю).

Страховик не може погодитися на відшкодування повної заміни автоматичної коробки перемикання передач, так як ця вимога суперечить Договору (17.3.5 пункту 17.3). Внаслідок дорожньої пригоди був пошкоджений тільки корпус АКПП, а не цілком коробка, принаймні, доказів про таке у Страховика не має, і такі докази Позивачем до суду не надані.

Підпунктами 17.3.5., 17.3.6. пункту 17.3. визначено, що до суми страхового відшкодування не включається вартість:

- деталей, які без ремонту за своїм технічним станом придатні для подальшого використання;

- комплектних агрегатів та вузлів повністю, а також робіт з їх заміни, у випадку відсутності на ремонтному підприємстві запасних частин, необхідних для заміни окремих пошкоджених частин цих агрегатів та вузлів.

Тобто умовами договору передбачено не заміна вузлів та агрегатів цілком при настанні страхового випадку, безумовно, у будь-якому випадку, на підставі наданого рахунку Страхувальником, як помилково вважає Позивач, а лише заміна тих деталей (вузлів), які пошкоджені та не можуть бути відремонтовані, що підтверджується умовами Договору.

Страховик не порушував права Страхувальника (Позивача), відстрочив прийняття рішення про виплату страхового відшкодування Позивачу, повідомивши усно, зокрема і письмово про проведення додаткового розслідування (вих.№8693 від 07.12.2020 року) та запропонував надати ТЗ для додаткового огляду, але Страхувальник ухилився від обов`язку надання Страховику можливості проведення додаткового огляду ТЗ.

Страхувальник прийняв рішення про проведення ремонту АКПП шляхом її заміни цілком про що повідомив у своїй заяві.

Страхувальник не надав документи, що визначені умовами Договору відносно ФОП ОСОБА_3 , де він проводив ремонт та заміну АКПП.

Страхувальник не надав акт виконаних робіт, що підтверджує факт проведення робіт, їх вартість та обґрунтування причин прийняття рішення з заміни цілком АКПП.

Згідно з наявними у Страховика доказами ремонт та заміна складників АКПП FORD FUSION, НОМЕР_2 , держ. номер НОМЕР_1 коливається між сумою 31 350,00 грн., що підтверджується рахунком №11 від 19 січня 2021 року TOB «МАКТРАНС» (додається), або сумою 36180,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 19/01 від 19 січня 2021 року ПП ОСОБА_4 .

В порушення умов Розділу 16 Договору Страхувальник не надав Страховику для огляду ТЗ, не надав акт виконаних робіт, не підтвердив проведення таких робіт взагалі.

Тому, виходячи з наведеного, матеріальні збитки Страхувальника можливо взяти до уваги, приблизно в розмірі 40 000 грн., і саме така сума страхового відшкодування пропонувалася, обговорювалася з Позивачем, як розмір страхового відшкодування до проведення додаткового розслідування. Така сума могла бути відшкодована потерпілому при дотримання ним, як Страхувальником, стороною Договору, умов Договору і при умові надані ним, визначених Договором документів. Це також підтверджено висновком експертного дослідження № 8811 від 25.01.2021 року.

Із цього можна зробити висновок про безпідставні вимог Страхувальника та штучне формування ним позовних вимог до суду про стягнення страхового відшкодування за умовами Договору.

Умовами Договору добровільного страхування наземного транспорт № -04-01 від 25 травня 2020 року (Розділ 14) передбачено як повинен діяти Страхувальник у разі настання страхового випадку, але Позивач не дотримався цих вимог, чим завдав шкоду Страховику, що полягає у неможливості здійснити регресі вимоги до завдавача шкоди (особи яка є балансоутримувачем дорожнього покриття), а також зробив штучні умови, що унеможливили сплатити йому страхове відшкодування у стислі строки та у визначеному розмірі.

ОСОБА_2 не виконав умов вимог пункту 14.6. Договору, а також підпункту Д) пункту 2.10 Правил дорожнього руху, що унеможливлює подання регресу, унеможливило складання протоколу на відповідальних осіб з вини яких сталася ДТП внаслідок чого від неналежного утримання дорожнього полотна балансоутримувачем було пошкоджено застрахований транспортний засіб.

На дату подання позову Страхувальник (водій ТЗ) не виконав (виконав не в повному обсязі і дії передбачені Розділом 14 Договору при настанні події, що може бути кваліфікована як страховий випадок, а також не передав Страховику документи, які підтверджують право вимоги до особи, відповідальної за відшкодування збитків, не зробив інших дій, необхідних для реалізації права регресу Страховика або вчинив дії (виявив бездіяльність), які роблять неможливим або обмежують пред`явлення Страховиком права регресу і відмова повністю або частково від права вимоги до відповідальної особи, обмеження цього права і т ін.), що є порушенням умов Договору та наносить шкоду Страхувальнику у випадку сплати страхового відшкодування.

Позивач, надавши Страховику рахунок - фактури № 491 від 02.11.2020 року з СТО ФОП ОСОБА_3 про вартість відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ в розмірі 157 170,00 гривень з яких 148 720,00 грн. заміна АКПП не виконав умови пункту 14.1.10. Договору і не надав копії свідоцтва про державну реєстрацію такої фізичної особи-підприємця, свідоцтво про сплату єдиного податку, документа, що підтверджує сплату єдиного податку, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повідомлення про взяття на облік в органах Пенсійного фонду України фізичної особи-підприємця, що унеможливлює виплату страхового відшкодування.

11 грудня 2020 року Страховик, в межах свого розслідування обставин дорожньої пригоди і визначення розміру збитків, направив ФОП ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_3 на його адресу: АДРЕСА_1 адвокатський запит.

Станом на дату підготовки відзиву Страховиком не отримано відповіді на адвокатський запит та не надано необхідних документів для визначення розміру обґрунтованого страхованого відшкодування.

Також, Договором (Розділ 6) встановлено:

Повна загибель ТЗ пошкодження (знищення) застрахованого ТЗ. внаслідок якого відсутня технічна можливість виконання ремонтно-відновлювальних робіт, які забезпечують усунення пошкоджень, що виникли в результаті настання страхового випадку, або вартість відновлюваного ремонту, розрахована відповідно до умов Договору, перевищує 75 відсотків дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку.

Тому, якщо прийняти за можливе, необхідне та доцільне, заміну АКПП цілком, то в цьому випадку, для здійснення страхового відшкодування потрібно врахувати дійсну вартість ТЗ на дату страхової події та порівняти з вартістю ремонту та визначитися чи не більше вона 75 відсотків дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку.

Позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача пені за весь термін прострочки у виплаті страхового відшкодування в розмірі 212179, 50 гривень, розмір інфляційних втрат 2015,42 та три відсотки річних 559 гривень, а всього стягнути 227 897,76 грн. є похідною від попередніх вимог і розрахована не на підставі вимог Закону та Договору.

Позивач, помилково, для розрахунку бази визначення пені бере суму страхового відшкодування, на яку він сподівається - 155 032, 50 грн., при цьому визначає цю суму як вартість послуги, але відповідно до Договору вартість послуги визначається розміром страхового платежу 18 240,00 грн. (п.3.4.)

Вартість страхової послуги (18240,00) та розмір страхового відшкодування (ліміту страхового відшкодування) це різні поняття, які є різними за природою їх визначення.

Позовна вимога про визнання недійсним п. 13.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № -04-01 від 25.05.2020 року є безпідставною, так як сторони погодили всі істотні умови до підписання договору, крім цього Договір не є індивідуальним (персональним), а підготовлений на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту, які зареєстровано Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" та знаходяться у відкритому доступі на сайті Відповідача за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, Правила добровільного страхування наземного транспорту є загально доступним, зареєстрованими у регулятора фінансових послуг з попередньою рецензією проведеною ним, як уповноваженим органом.

Умови Договору не є дискримінаційними і враховують права та інтереси сторін з дотриманням балансу на підставі законодавства про страхування та Правила добровільного страхування наземного транспорту.

Повідомили суд, що розрахунок судових витрат Позивачем не надано, тому надати свої міркування, заперечення з цього приводу не має можливості.

Враховуючи вищенаведене, просив суд позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» про захист порушеного права споживача страхових послуг, стягнення невиплаченого страхового відшкодування, неустойки, збитків, та визнання частково недійсним договору страхування залишити без задоволення.

Від позивача ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позиція представника відповідача, щодо не визнання позову, ґрунтується по суті на таких аргументах:

по перше, страхувальник (позивач) не надав застрахований ТЗ для огляду страховику після закінчення ремонтно відновлювальних робіт, а також не надав акт виконаних робіт, як це передбачено умовами п. 16.15 Договору страхування;

по друге, висновок експертного дослідження № 8111 від 25.01.2021 року, та надані відповідачем докази, а саме рахунок № 19/01 від 19.01.2021 року, рахунок № 11 від 19.01.2021 року, про приблизний розмір шкоди у 40000 гривень, що є значно меншим аніж заявлена вимога позивача;

по третє, страхувальник після страхового випадку не викликав патрульну поліцію для фіксування ДТП, чим позбавив можливості відповідача пред`явити регресну вимогу до винної особи після виплати страхового відшкодування;

по четверте, страхувальник не надав страховику (відповідачу) передбачені умовами п. 15.1.6 Документи, а саме свідоцтво про реєстрацію ФОП, свідоцтво про сплату єдиного податку, документу, що підтверджує сплату єдиного податку, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, та фізичних осіб підприємців, повідомлення про взяття на облік в органах ПФУ фізичної особи підприємця.

Позивач вважає таку позицію представника відповідача помилковою, та безпідставною з огляду на наступне.

Цивільний Кодекс України, а саме ст. 525 передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. п. 14.9, 14.10 Договору страхування страхувальник (позивач) повинен надати страховику транспортний засіб (ТЗ) для огляду і складання акту огляду ТЗ, а також не проводити до підписання страховиком (відповідачем) Акту огляду пошкодженого ТЗ ніяких ремонтних робіт та вживати заходів щодо його відновлення.

29 жовтня 2020 року позивач надав представнику відповідачу для огляду та фіксації пошкоджень забезпечений ТЗ, що підтверджується долученим до позову, та підписаним обома сторонами Актом (протокол) огляду ТЗ - Заявою на виплату за № 2070806.

Згідно п. 16.12 Договору страхування, розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі документу визначеного умовами цього договору, як підстава для розрахунку страхового відшкодування без урахування амортизаційного зносу, з урахуванням умов Договору.

Умовами п.п. 5.1, 5.2 Договору страхування визначено, що страхове відшкодування визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів, та на підставі рахунку СТО, обраної страхувальником (тобто позивачем по справі).

Тобто, згідно умов договору страхування, підставою для виплати є саме наданий страхувальником (позивачем) рахунок СТО.

Якщо позивач передбачив умовами п. 5.1, 5.2 Договору страхування таку підставу для виплати, як рахунок СТО на вибір страхувальника (позивача), саме на страховика (відповідача по справі), покладається ризик виконання такої умови договору.

Посилання представника відповідача на те, що п. 16.15 Договору страхування передбачений обов`язок страхувальника надати страховику (відповідачу по справі) акт виконаних робіт, та застрахований ТЗ для огляду після закінчення ремонтно відновлювальних робіт, не заслуговує на увагу, з огляду на те, що такий обов`язок у позивача, згідно умов цього ж пункту договору, виникає лише після того, як страховик здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику на підставі наданого ним рахунку СТО. Оскільки матеріалами справи підтверджується, що страховик жодної страхової виплати не здійснив, то вказаного обв`язку у позивача перед відповідачем не виникло.

Крім цього у п. 14.10 Договору страхування визначено, що до підписання Акту огляду пошкодженого ТЗ Страховиком, позивач зобов`язаний не проводити ніяких ремонтних робіт і вживати заходів щодо його відновлення.

Тобто після підписання такого Акту, страхувальник (позивач) згідно вказаного пункту договору має право приступити до відновлювальних робіт свого пошкодженого автомобіля, та скасовується обов`язок зберігати ТЗ у не відновленому стані.

29 жовтня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи, такий огляд страховиком був здійснений внаслідок чого був складаний відповідний Акт (протокол) огляду ТЗ, копія якого долучена до матеріалів справи.

Крім цього, на протязі двох тижнів забезпечений автомобіль знаходився на підйомній станції в умовах СТО для забезпечення можливості з боку страховика провести всі необхідні дослідження, огляди та експертизи. Разом із цим, після складання Акту (протоколу) огляду ТЗ від 29 жовтня 2020 року страховик жодної зацікавленості в повторному огляді не виявляв, жодних вимог позивачу для його повторного огляду не надсилав.

Щодо неналежних доказів, які надані представником відповідача.

Відповідно до п. 1.1, 1.3 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092 (надалі Методика), методика розроблена згідно із Законами України "Про судову експертизу", "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національним стандартом № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна.

Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Разом із цим, відповідно п. 5.1, Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Аналіз викладеного положення методики вказує на те, що складання будь якого висновку без особистого огляду транспортного засобу можливе лише: по-перше експертом, по-друге при призначенні та проведенні саме експертизи (надання висновку експерта) а не експертного дослідження, оскільки це різні за своєю правовою суттю документи.

Як свідчить надана відповідачем копія висновку експертного дослідження № 8811 від 25.01.2021 року, а саме п. 1.1 «Ідентифікація»: експертне дослідження виконане на підставі наданих для дослідження замовником фотоматеріалів (цифровий багатоцільовий диск DVD-R, тощо).

Отже в порушення вимог п. 5.1 Методики, експерт ОСОБА_5 , який особисто не оглядав об`єкт дослідження, а робив розрахунки виключно на підставі наданих страховиком вихідних даних, не мав право складати інший документ аніж висновок експерта, який в свою чергу зобов`язує експерта нести кримінальну відповідальність за надання завідомо неправильного висновку експертизи.

З викладеного вище вбачається, що вказаний експерт свідомо проігнорував вимоги Методики з метою складання документу, за достовірність даних у якому не несе жодної відповідальності.

Оскільки за приписами. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, позивач вважав неналежним та недопустимим доказом по справі надане відповідачем експертне дослідження.

Надані для «порівняння» представником відповідача рахунки № 19/01 від 19.01.2021 року, та № 11 від 19.01.2021 року, також, не можуть прийнятись до уваги судом, оскільки за умовами п.п. 5.1, 5.2 Договору страхування передбачено, що страхове відшкодування здійснюється на підставі рахунку СТО, обраної страхувальником (тобто позивачем по справі, а не відповідачем).

Щодо позбавлення страховика права на отримання регресної вимоги, та не повідомлення про ДТП працівників патрульної поліції.

Відповідно до умов 12.11 Договору, страхувальник, тобто позивач, повинен виконувати обов`язки, передбачені Договором.

Умовами п. 14.6 Договору передбачено при ДТП діяти відповідно до п. 2.10, п. 2.11 Правил Дорожнього руху України.

Разом із цим, п. 14.3.2 Договору визначено, що страхувальник зобов`язаний викликати поліцію лише на вимогу страховика.

Отже вказані умови договору, одночасно зобов`язуючи страхувальника (водія) діяти при ДТП відповідно до п. 2.10, п. 2.11 Правил Дорожнього руху України, які передбачають виклик співробітників національної поліції, в той же час зобов`язують страхувальника (водію) при ДТП викликати нацполіцію, лише тоді, коли на такому виклику наполягає страховик.

Верховний суд у своїй постанові по справі №753/11000/14-ц вказав, що у випадку, якщо визначені ст. 213 Цивільного кодексу правила тлумачення не дозволяють визначити зміст умови договору, застосовується тлумачення на основі принципу contra proferentem. Він полягає у тому, що сторона, яка включила якусь умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з її неясністю або подвійним тлумаченням. При цьому не має значення, вона сама розробила таку умову або скористалася стандартним. Крім того, це правило застосовується і щодо умов, які включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».

Оскільки умови договору є неконкретизовані в частині обсягу необхідних для виконання страхувальнику переліку дій при настанні події, що може бути в подальшому класифікована як страховою (ДТП), то за принципом contra proferentem саме страховик (відповідач), як сторона, яка включила такі умови в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з її неясністю або подвійним тлумаченням.

Посилання представника відповідача на те, що страхувальник позбавив можливості відповідача скористатися своїм правом регресу до винної особи також не відповідає умовам договору, оскільки відповідно до умов п. 14.5. Договору для забезпечення страховику можливості права регресу, страхувальник зобов`язаний вжити певний перелік дій (зафіксувати дані іншого учасника події, записати номер його страхового полісу, тощо), який позивач не міг вчинити з огляду на те, що інших учасників події не було.

Позивач на виконання вимог п. 14.3.2 Договору страхування з місця пригоди зателефонував до страховка, який надіслав на місце ДТП евакуатор та аварійного комісара, та повідомив про необов`язковість виклику працівників поліції, у зв`язку із відсутністю інших учасників пригоди окрім позивача. Вказані розмови фіксуються та зберігаються у страховика, та були би надані представником відповідача, якщо би вони могли підтвердити зворотне.

З приводу не надання страховику копій документів, що підтверджують господарську діяльність суб`єкта господарської діяльності, яким наданий рахунок на проведення ремонтних робіт, то варто звернути увагу суду на таке.

У ст. 979 Цивільного кодексу України, ст.16 Закону України "Про страхування" роз`яснено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Тобто виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом України у листі від 19.07.2011 року "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування".

Покладаючи на нього обов`язку надати перелік господарських та бухгалтерських документів, якими він не володіє, суперечить меті та предмету страхування, які передбачені ст. 979 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про страхування".

При чому право отримання таких документів належить безпосередньо страховику, як платника на користь суб`єкта господарювання страхового відшкодування, яке останній може безперешкодно реалізувати шляхом відповідного запиту.

На свою заяву він отримав відповідь з СТО ФОП « ОСОБА_3 », що такі документи можуть бути надані на вимогу платника господарської операції, тобто страховика, однак станом на цей час страховик із подібними запитами до ФОП « ОСОБА_3 » не звертався (копія додається).

Враховуючи вищевикладене, вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» адвокат Шилін В.А. надав пояснення, в яких зазначив, що ознайомившись з письмовими поясненнями позивача від 26 квітня 2021 року, додатково пояснює, що умовами Договору страхування (п.п. 5.1.5.2) визначено, що страхове відшкодування визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів, та на підставі рахунку СТО, обраної страхувальником. Позивачем до страхової компанії надано рахунок - фактури № 491 від 02.11.2020 року з СТО ФОП ОСОБА_3 про вартість відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ в розмірі 157 170,00 гри. з яких 148720,00 грн. заміна АКПП.

Позивач не надав доказів про необхідність повної заміни автоматичної коробки перемикання передач без врахування вартості непошкоджених складників, а відповідач надав до суду докази про зворотнє. Вимога про стягнення повної вартості АКПП суперечить Договору (17.3.5 пункту 17.3.). Внаслідок дорожньої пригоди був пошкоджений тільки корпус АКПП, а не цілком коробка, принаймні доказів про таке у Страховика не має, і такі докази Позивачем до суду не надані.

Позивач, самостійно прийняв рішення про проведення ремонту АКПП шляхом повної її заміни, внесення завдатку в розмірі 54 000 грн. на СТО та надав обіцянку про ще додаткову оплату вартості ремонтних робіт про що повідомив у своєму пояснені (додано до відзиву), чим поставив перед фактом Страховика в супереч умов Договору.

Позивач не надав документи, що визначені умовами Договору відносно ФОП ОСОБА_3 , де він проводив ремонт та заміну АКПП.

16.04.2021 року ФОП ОСОБА_3 отримав, вдруге, адвокатський запит №797/21 від 14.04.2021 про надання відомостей страховику про необхідність повної заміни АКПП трекінг ДП Укрпошта 517 https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, але відповіді не отримано).

Позивач не надав акт виконаних робіт, що підтверджує факт проведення робіт, їх вартість та обґрунтування причин прийняття рішення з заміни цілком АКПП.

Станом на 05 травня 2021 року за результатами проведеного розслідуванням Страховиком було встановлено:

можливість ремонту АКПП FORD FUSION, НОМЕР_2 , держ. номер НОМЕР_1 , шляхом ремонту та заміни складників АКПП (висновок експертного дослідження № 8811 від 25.01.2021 року);

ремонт та заміна складників АКПП FORD FUSION, 3FA6P0H77FR179241, держ. номер НОМЕР_1 коливається між сумою 31 350,00 грн., що підтверджується рахунком №11 від 19 січня 2021 року TOB «МАКТРАНС» (додається), або сумою 36180,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 19/01 від 19 січня 2021 року ПП ОСОБА_4 ;

дійсна вартість заміни АКПП при наявності таких підстав заміни, коливається в інтервалі від 230116,73 грн. до 267197,05 грн. ( що підтверджується копіями рахунків № 04483 від 04.11.2020, № КМдС-0023700 від 10.11.2020);

ринкова вартість FORD FUSION, 3FA6P0H77FR179241 станом на 26.10.2020 року становить 308887,89 грн. (що підтверджується ЗВІТОМ №041-11В20 від 04.11.2020 року);

є підстави для визнання повної загибелі КТЗ, так як ремонт по заміні складників перевищує 75% ринкової вартості до ДТП при цьому розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі вимог п. 16.20 - 16.23 Розділу 16 Договору.

позивач не виконав умови пункту 14.6. Договору, а також підпункту Д) пункту 2.10 Правил дорожнього руху, що унеможливлює подання регресу та є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування п.17.1.10. Розділу 17 Договору;

позивач не виконав умови пункту 14.1.10. Договору, не надав копії свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_3 , свідоцтво про сплату єдиного податку, документа, що підтверджує сплату єдиного податку, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повідомлення про взяття на облік в органах Пенсійного фонду України фізичної особи-підприємця, що унеможливлює виплату страхового відшкодування, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування п.17.1.7. Договору.

Також, позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача пені за весь термін прострочки у виплаті страхового відшкодування в розмірі 212 179, 50 гривень, розмір інфляційних втрат 2015,42 та три відсотки річних 559 гривень, а всього стягнути 227 897,76 грн. є похідною від попередніх вимог і розрахована не на підставі вимог Закону та Договору.

Позивач помилково для розрахунку бази визначення пені бере суму страхового відшкодування, на яку він сподівається - 155 032, 50 грн., при цьому визначає цю суму як вартість послуги, але відповідно до Договору вартість послуги визначається розміром страхового платіжу 18 240,00 грн. (п.3.4.)

Вартість страхової послуги (18240,00) та розмір страхового відшкодування (ліміту страхового відшкодування) це різні поняття, які є різними за природою їх визначення.

Позовна вимога про визнання недійсним п. 13.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № -04-01 від 25.05.2020 року є безпідставною, так як сторони погодили всі істотні умови до підписання договору, крім цього Договір не є індивідуальним (персональним), а підготовлений на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту, які зареєстровано Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та знаходяться у відкритому доступі на сайті Відповідача за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, Правила добровільного страхування наземного транспорту є загально доступнимм, зареєстрованими у регулятора фінансових послуг з попередньою рецензією проведеною ним, як уповноваженим органом.

Умови Договору не є дискримінаційними і враховують права та інтереси сторін з дотриманням балансу на підставі законодавства про страхування та Правила добровільного страхування наземного транспорту.

Враховуючи вищенаведене, страховиком не було порушено права Позивача, яке підлягає захисту судом, так як Позивач не надав необхідні документи та своїми діями уникає від можливості проведення спільних процедур визначення обґрунтованих збитків і прийняття рішення я страхового відшкодування по даній події.

Просив суд позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» про захист порушеного права споживача страхових послуг, стягнення невиплаченого страхового відшкодування, неустойки, збитків, та визнання частково недійсним договору страхування залишити без задоволення.

Суд, заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Одним із видів добровільного страхування є страхування життя.

Статтею 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

У свою чергу, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У даному випадку, ст. 20 Закону України «Про страхування» визначені обов`язки страховика. Так, зокрема, страховик зобов`язаний:

1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;

2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику;

3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Аналогічні правові норми встановлені ст. ст. 979, 982, 988 ЦК України.

Таким чином, з огляду на приписи Закону України «Про страхування» та положення Глави 67 ЦК України, призначення страхування - це страховий захист страхувальника, матеріальна складова якого проявляється в разі настання страхового випадку.

У правовідносинах страхування, закон сприяє захисту інтересів страхувальника та зобов`язує страховика вчиняти дії щодо сприяння страхувальнику у отриманні страхового відшкодування (надати страхувальнику консультації з питань отримання страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк).

При цьому, підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Також договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Аналізуючи зазначені приписи закону, суд приходить до висновку, що відмова у виплаті страхового відшкодування може бути здійснена лише в межах, визначених законом, за умови дії страхувальника в порядку визначеному законом.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «FORD FUSION» д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (ар.с.10).

25.05.2020 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУCО» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № -04-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника - вигодонабувача (позивача), що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «FORD FUSION», держ. номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності. Страхова сума за договором страхування складає 285 000 гривень, франшиза (послідовна) у випадку пошкодження забезпеченого транспортного засобу в ДТП 1425 гривень 00 коп. (0,5% від страхової суми згідно умов п. 4.1.1.3 та п. 6 договору страхування) (ар.с.4-7).

Страховий платіж в розмірі 18 240,00 гривень сплачений у повному обсязі.

26 жовтня 2020 року страхувальник (позивач), керуючи забезпеченим за Договором страхування автомобілем «FORD FUSION» д/н НОМЕР_1 , допустив наїзд на перешкоду внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а саме пошкодження ЛФП переднього бамперу, та деформація АКПП.

Того ж дня представником відповідача було складено акт виїзду на місце ДТП, в якому зазначено, що пошкоджено передній бампер та КПП (ар.с.14-15)

Згідно п. п. 14.9, 14.10 Договору страхування страхувальник (позивач) повинен надати страховику транспортний засіб (ТЗ) для огляду і складання акту огляду ТЗ, а також не проводити до підписання страховиком (відповідачем) Акту огляду пошкодженого ТЗ ніяких ремонтних робіт та вживати заходів щодо його відновлення.

29 жовтня 2020 року позивач надав представнику відповідача для огляду та фіксації пошкоджень забезпечений ТЗ, що підтверджується долученим до позову, та підписаним обома сторонами Актом (протокол) огляду ТЗ - Заявою на виплату за № 2070896 (ар.с.11-12).

Згідно п. 16.12 Договору страхування, розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі документу визначеного умовами цього договору, як підстава для розрахунку страхового відшкодування без урахування амортизаційного зносу, з урахуванням умов Договору.

Умовами п.п. 5.1, 5.2 Договору страхування визначено, що страхове відшкодування визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів, та на підставі рахунку СТО, обраної страхувальником (тобто позивачем по справі).

Тобто, згідно умов договору страхування, підставою для виплати є саме наданий страхувальником (позивачем) рахунок СТО.

Верховний суд у своїй постанові по справі №753/11000/14-ц вказав, що у випадку, якщо визначені ст. 213 Цивільного кодексу правила тлумачення не дозволяють визначити зміст умови договору, застосовується тлумачення на основі принципу contra proferentem. Він полягає у тому, що сторона, яка включила якусь умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з її неясністю або подвійним тлумаченням. При цьому не має значення, вона сама розробила таку умову або скористалася стандартним. Крім того, це правило застосовується і щодо умов, які включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».

Якщо позивач передбачив умовами п. 5.1, 5.2 Договору страхування таку підставу для виплати, як рахунок СТО на вибір страхувальника (позивача), саме на страховика (відповідача по справі), покладається ризик виконання такої умови договору.

Наданим позивачем до страхової компанії рахунком фактурою № 491 від 02.11.2020 року СТО ФОП « ОСОБА_3 » підтверджується вартість відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ в розмірі 157 170 гривень (ар.с.16).

Згідно з відповіддю ФОП ОСОБА_3 від 19.04.2021року (ар.с.138) після детального огляду пошкоджень та дефектування транспортного засобу автомобіля «FORD FUSION» д/н НОМЕР_1 , було встановлено, що характер пошкоджень АКПП, їх обсяг та локалізація дозволяє прийти до висновку про необхідність та доцільність саме заміни вказаного агрегату та неможливість відновити його ремонтним впливом. Рішення про заміну АКПП прийнято виходячи з вимог безпеки, доцільності та з урахуванням необхідності максимального додержання технічного процесу.

Надані для «порівняння» представником відповідача рахунки № 19/01 від 19.01.2021 року, та № 11 від 19.01.2021 року, не можуть прийнятись до уваги судом, оскільки за умовами п.п. 5.1, 5.2 Договору страхування передбачено, що страхове відшкодування здійснюється на підставі рахунку СТО, обраної страхувальником (тобто позивачем по справі, а не відповідачем).

Окрім цього, відповідно п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092 (надалі Методика), технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Аналіз викладеного положення методики вказує на те, що складання будь якого висновку без особистого огляду транспортного засобу можливе лише: по-перше експертом, по-друге при призначенні та проведенні саме експертизи (надання висновку експерта) а не експертного дослідження, оскільки це різні за своєю правовою суттю документи.

Як свідчить надана відповідачем копія висновку експертного дослідження № 8811 від 25.01.2021 року, а саме п. 1.1 «Ідентифікація»: експертне дослідження виконане на підставі наданих для дослідження замовником фотоматеріалів (цифровий багатоцільовий диск DVD-R, тощо).

Отже в порушення вимог п. 5.1 Методики, експерт, який особисто не оглядав об`єкт дослідження, а робив розрахунки виключно на підставі наданих страховиком вихідних даних, не мав право складати інший документ аніж висновок експерта, який в свою чергу зобов`язує експерта нести кримінальну відповідальність за надання завідомо неправильного висновку експертизи.

Посилання представника відповідача на те, що п. 16.15 Договору страхування передбачений обов`язок страхувальника надати страховику (відповідачу по справі) акт виконаних робіт, та застрахований ТЗ для огляду після закінчення ремонтно відновлювальних робіт, не заслуговує на увагу, з огляду на те, що такий обов`язок у позивача, згідно умов цього ж пункту договору, виникає лише після того, як страховик здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику на підставі наданого ним рахунку СТО. Оскільки матеріалами справи підтверджується, що страховик жодної страхової виплати не здійснив, то вказаного обв`язку у позивача перед відповідачем не виникло.

Окрім цього, як підтверджується матеріалами справи (ар.с.17) позивачем було надано страховику (відповідачу по справі) застрахований ТЗ для огляду після закінчення ремонтно відновлювальних робіт, що підтверджується Актом огляду відновленого автомобіля від 23.11.20020року, складеного ПрАТ СК «ВУСО», в якому до речі зафіксовано, що КПП дійсно замінена після ДТП від 26.10.2020року (ар.с.17) і що у судовому засіданні визнав представник відповідача.

Таким чином у суду не має сумнівів в тому, що в ході ремонтно відновлювальних робіт в автомобілі позивача була замінена АКПП, вартість якої підтверджена рахунком фактурою № 491 від 02.11.2020 року СТО ФОП « ОСОБА_3 »

Станом на день звернення ОСОБА_2 до суду з цим позовом сума страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком страховиком не сплачена, а отже суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого страхового відшкодування в сумі 155032, 50 підлягають задоволенню.

Стосовно посилання представника відповідача щодо позбавлення страховика права на отримання регресної вимоги, та не повідомлення про ДТП працівників патрульної поліції.

Відповідно до умов 12.11 Договору, страхувальник, тобто позивач, повинен виконувати обов`язки, передбачені Договором.

Умовами п. 14.6 Договору передбачено при ДТП діяти відповідно до п. 2.10, п. 2.11 Правил Дорожнього руху України.

Разом із цим, п. 14.3.2 Договору визначено, що страхувальник зобов`язаний викликати поліцію лише на вимогу страховика.

Отже вказані умови договору, одночасно зобов`язуючи страхувальника (водія) діяти при ДТП відповідно до п. 2.10, п. 2.11 Правил Дорожнього руху України, які передбачають виклик співробітників національної поліції, в той же час зобов`язують страхувальника (водію) при ДТП викликати нацполіцію, лише тоді, коли на такому виклику наполягає страховик.

Верховний суд у своїй постанові по справі №753/11000/14-ц вказав, що у випадку, якщо визначені ст. 213 Цивільного кодексу правила тлумачення не дозволяють визначити зміст умови договору, застосовується тлумачення на основі принципу contra proferentem. Він полягає у тому, що сторона, яка включила якусь умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з її неясністю або подвійним тлумаченням. При цьому не має значення, вона сама розробила таку умову або скористалася стандартним. Крім того, це правило застосовується і щодо умов, які включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».

Оскільки умови договору є неконкретизовані в частині обсягу необхідних для виконання страхувальнику переліку дій при настанні події, що може бути в подальшому класифікована як страховою (ДТП), то за принципом contra proferentem саме страховик (відповідач), як сторона, яка включила такі умови в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з її неясністю або подвійним тлумаченням.

Посилання представника відповідача на те, що страхувальник позбавив можливості відповідача скористатися своїм правом регресу до винної особи також не відповідає умовам договору, оскільки відповідно до умов п. 14.5. Договору для забезпечення страховику можливості права регресу, страхувальник зобов`язаний вжити певний перелік дій (зафіксувати дані іншого учасника події, записати номер його страхового полісу, тощо), який позивач не міг вчинити з огляду на те, що інших учасників події не було.

Позивач на виконання вимог п. 14.3.2 Договору страхування з місця пригоди зателефонував до страховка, який надіслав на місце ДТП евакуатор та аварійного комісара, Того ж дня представником відповідача було складено акт виїзду на місце ДТП, в даному акті не зазначено, що страховик наполягав викликати Національну поліцію, у будь-якому випадку представником відповідача доказів цього суду не було надано (ар.с.14-15). Інші учасники ДТП у даному випадку були відсутні.

З приводу не надання страховику копій документів, що підтверджують господарську діяльність суб`єкта господарської діяльності, яким наданий рахунок на проведення ремонтних робіт, то суд зазначає наступне.

У ст. 979 Цивільного кодексу України, ст.16 Закону України "Про страхування" роз`яснено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Тобто виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Покладаючи на позивача обов`язку надати перелік господарських та бухгалтерських документів, якими він не володіє, суперечить меті та предмету страхування, які передбачені ст. 979 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про страхування".

При чому право отримання таких документів належить безпосередньо страховику, яке останній може безперешкодно реалізувати шляхом відповідного запиту.

На свою заяву позивач отримав відповідь з СТО ФОП « ОСОБА_3 », що такі документи можуть бути надані на вимогу страховика, однак станом на цей час страховик із подібними запитами до ФОП « ОСОБА_3 » не звертався (ар.с.134).

Щодо позовних вимог позивача про визнання недійсним п.13.1 Договору добровільного страхування, суд. Зазначає наступне.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Позовна вимога про визнання недійсним п. 13.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № -04-01 від 25.05.2020 року є безпідставною, так як сторони погодили всі істотні умови до підписання договору, крім цього Договір не є індивідуальним (персональним), а підготовлений на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту, які зареєстровано Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та знаходяться у відкритому доступі на сайті Відповідача за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, Правила добровільного страхування наземного транспорту є загально доступним, зареєстрованими у регулятора фінансових послуг з попередньою рецензією проведеною ним, як уповноваженим органом.

Умови Договору не є дискримінаційними і враховують права та інтереси сторін з дотриманням балансу на підставі законодавства про страхування та Правила добровільного страхування наземного транспорту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_2 про визнання недійсним п. 13.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № -04-01 від 25.05.2020 року не підлягає до задоволення, як і не підлягає задоволенню похідна від неї вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), яку позивач розрахував в сумі 227897,78тгрн.

При цьому суд бере до уваги правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 11.03.2015 року по цивільній справі № 6-126цс14, відповідно до якої зроблено висновок про те, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» загальними. Розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи.

Отже, на підставі наведених правових приписів, принципу заборони притягати особу двічі за одне й те саме правопорушення, а також правил застосування конкуренції правових норм, за умови, що укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи, страховик несе відповідальність у вигляді розміру неустойки, визначеного в договорі страхування (і лише у разі відсутності визначення розміру в договорі у розмірі, визначеному в Законі України «Про захист прав споживачів»).

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат 2015,42 та три відсотки річних в сумі 559 гривень, суд зазначає наступне.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим доводи сторони позивача в цій частині підставні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача суму три відсотка річних у розмірі 559,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2015,42 грн.

Однак виходячи із змісту позовних вимог, доводів сторони позивача, що були викладені в ході судового розгляду, суд не вбачає підстав для задоволення даних вимог, оскільки не можливо встановити з якого часу порушені права та законні інтереси позивача, так як з моменту звернення останнього з заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування не прийнято жодного рішення відповідачем, окрім цього матеріалами справи не підтверджено, коли саме відповідач отримав вимогу від позивача про відшкодування та рахунок про вартість відновлювальних робіт, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості розрахувати три відсотка річних та інфляційні втрати.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1550грн.32коп.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» про захист порушеного права споживача страхових послуг, стягнення невиплаченого страхового відшкодування, неустойки, збитків, та визнання частково недійсним договору страхування, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» (, поштовий індекс 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича будинок 31) на користь ОСОБА_2 (зареєстрованого: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) невиплачене страхове відшкодування в розмірі 155032 (сто п`ятсот п`ять тисяч тридцять дві) гривні 50 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО», відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» (, поштовий індекс 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича будинок 31) на користь держави судовий збір в сумі 1550грн.33коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчисляються з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2021 року.

Суддя І.М. Юрченко