Справа № 183/878/20
№ 2/183/581/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2021 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.
з секретарем судового засідання Березою І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,-
13 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Гвардійська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року зазначену позовну заяву залишено без розгляду, позивачу надано строк для усунення її недоліків.
13 березня 2020 року ОСОБА_1 на виконання даної ухвали звернулася до суду з позовною заявою в новій редакції, згідно якої усунула недоліки первісної.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що 22 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 39, який 29 жовтня 2008 року був розірваний, актовий запис № 221.
Від даного шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2008 року у справі № 2-2469/08, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2008 року до досягнення дитиною повноліття.
Позивач ОСОБА_1 зазначила, що після розірвання шлюбу з відповідачем, тобто, з 2008 року, донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.
ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини станом на 01 грудня 2019 року має заборгованість по аліментах в розмірі 125 450,18 грн.
В зв`язку з тим, що батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ухиляється від їх виконання, позивач ОСОБА_1 просить суд: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи Черкаську селищну раду Новомосковського району Дніпропетровської області.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
Представник третьої особи - Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 22 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , актовий запис № 39, після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 було присвоєне прізвище ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 13 червня 2006 року.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 29 жовтня 2008 року, шлюб між сторонами розірваний, про що 29 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 221.
18 березня 2011 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , та їй було присвоєне прізвище ОСОБА_7 , про що свідчить відмітка в паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 07 квітня 2011 року Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 18, зроблений 25 квітня 2006 року виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 25 квітня 2006 року.
На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2008 року у справі № 2-2469/08, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2008 року до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з розрахунком, проведеного державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Довгополою І.Ю., у відповідача ОСОБА_2 станом 01 грудня 2019 року рахується заборгованість по аліментах в розмірі 125 450,18 грн. З розрахунку проведеного за період з серпня 2014 року по січень 2021 року вбачається, що відповідач жодного разу не здійснив виплати на утримання дитини.
Встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманню.
Позивач наголошує на тому, що відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, тобто з жовтня 2008 року свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, ОСОБА_9 з жовтня 2008 року самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не спілкується з нею та не відвідує її.
Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, ОСОБА_10 до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину.
Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Оскільки дитина проживає разом з матір`ю, тобто позивачем ОСОБА_1 , вона має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства.
Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами.
У висновку виконавчого комітету Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 11-01/598 від 22 червня 2020 року органом опіки та піклування встановлено, що з 22 жовтня 2005 року позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами був розірваний 29 жовтня 2008 року. Зі слів позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 з 2008 року свої обов`язки щодо доньки не виконує, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Дитину позивач виховує самостійно, за допомогою бабусі. Умови проживання за адресою мешкання по АДРЕСА_1 обстежені та відповідають умовам необхідним для нормального життя та розвитку дитини відповідного віку. Виходом комісії Черкаської селищної ради за адресою проживання відповідача ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 від сусідів отримано інформацію, що в даній квартирі проживають матір ОСОБА_2 , його сестра з сім`єю. Сам же ОСОБА_2 періодично мешкає за даною адресою. Двері в квартирі ОСОБА_2 ніхто не відчинив. Депутат Черкаської селищної ради, до округу якого входить вказаний будинок, та сусіди характеризують відповідача з негативної сторони, а саме: останній тривалий час ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, неодноразово приймав участь у бійках, можливо вживає наркотичні засоби. Зі слів неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона не заперечує проти позбавлення її батька батьківських прав та навіть бажає цього.
В своєму висновку виконавчого комітету Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу, а саме, з жовтня 2008 року не цікавився долею дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, повністю обірвав з нею зв`язок, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Між тим, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141-142, 200, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,- задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця селища Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджениці м. Новомосковська Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 18, зроблений 25 квітня 2006 року виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).
Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 05 квітня 2021 року.

Суддя Д.І. Городецький