Справа № 487/7010/20
Провадження № 2/487/851/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05.05.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання - Ященко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Універсальної біржі «Південь» про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи - Універсальної біржі «Південь» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.09.1999 №382, зареєстрованого Універсальною біржею «Південь» на гараж № 188 в автокооперативі «Волга» у м. Миколаєві.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.09.1999 №382, зареєстрованого Універсальною біржею «Південь» його батько ОСОБА_3 купив гараж № 188 в автокооперативі «Волга» у м. Миколаєві, 15.09.1999 за ОСОБА_3 Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на гараж № 188 в автокооперативі «Волга». Умови правочин сторонами виконаний в повному обсязі, ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін ніколи не заявляв, його батько використовував гараж протягом 20 років. На час укладення договору, сторони не знали, що правочин підлягав нотаріальному посвідченню, оскілки був чинним та діяв Закон України «Про товарну біржу». 13.09.2000 його батько ОСОБА_3 - покупець за договором купівлі-продажу помер. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та в установлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Димова О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті свого батька. Проте, постановою від 09.11.2020 нотаріусом йому було в цьому відмовлено з підстав того, що договір купівлі-продажу не визнаний у судовому порядку дійсним.

05.05.2021 представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та позивача, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, надав згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним, відповідно до вимог ч. 1 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у зв`язку з тим, що його зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідомо.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився та позивач проти такого вирішення справи не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного:

07.09.1999 на Універсальній біржі «Південь» між ОСОБА_2 , від імені якого та за дорученням якого на підставі довіреності №2683 від 27.08.1999, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, діяв ОСОБА_4 з однією сторони та ОСОБА_3 з другої сторони укладено договір купівлі-продажу гаражу № 188 у м. Миколаєві в автокооперативі «Волга» та в подальшому Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на вказаний гараж за ОСОБА_3 за №20 від 15.09.1999.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у вересні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

На час укладання договору купівлі-продажу гаражу сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку.

Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії, виданого 15.09.2020 Центральним районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №86. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на гараж АДРЕСА_2

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 10.11.1976 міським ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №5738

Позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Димова О.С. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що після смерті ОСОБА_3 26.10.2020 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. заведена спадкова справа 25/200.

Проте, постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Димова О.С. від 09.11.2020 , позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний гараж, у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано документа, який посвідчує право власності на гараж у відповідності до вимог чинного законодавства України, оскільки договір купівлі-продажу гаражу зареєстрований на Універсальної біржі.

Положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

На теперішній час позивач позбавлений можливості оформити спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , оскільки договір купівлі-пролажу гаражу, який є спадковим майном, укладений на Універсальної біржі.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позову та визнання договору купівлі-продажу №382 від 07.09.1999 гаража АДРЕСА_2 дійсним.

Керуючись ст. ст. 76, 81 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Універсальної біржі «Південь» про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу №382 від 07.09.1999 гаража АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 , від імені якого та за дорученням якого на підставі довіреності №2683 від 27.08.1999, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який зареєстрований Універсальною біржею «Південь» та в подальшому зареєстрований в КП ММБТІ за №20 від 15.09.1999 - дійсним.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його складання та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 будь-які відомості відсутні.

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 11.05.2021.