Справа № 310/937/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі 05 травня 2021 року при секретарі Борисенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, у якій зазначила, що вона з 08.10.1971 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона з чоловіком мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, працювали, мали спільний бюджет, разом виховували доньку. ОСОБА_2 за життя працював військовим та мав військове звання підполковника і після звільнення з військової служби йому 17.10.1987 була призначена пенсія за вислугу років, але він працював хірургом. За свою працю ОСОБА_2 отримував високу заробітну плату, а після виходу на пенсію за віком значну пенсію, яка була основним надходженням сімейного бюджету, що витрачався на оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, ліків, відпочинок та оздоровлення. Вона фактично перебувала на утриманні чоловіка і ці гроші були для неї постійним, основним джерелом існування. У листопаді 2020 року вона звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника, але їй відмовили в призначенні пенсії, оскільки відсутній документ, що засвідчує факт її перебування на утриманні померлого годувальника, а саме довідки, що підтверджує реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою. Вона пенсіонер та отримує пенсію за віком, розмір якої є набагато меншим, ніж пенсія померлого годувальника. Встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка має значення для призначення їй пенсії в зв`язку з втратою годувальника. Вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , через що не може надати документ, що засвідчує факт її перебування на утриманні померлого годувальника, а саме довідку, що підтверджує реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою. Просила встановити факт її перебування на утриманні чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01.08.2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У судове засідання заявник не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 заяву підтримала і просила її задовольнити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області пояснила суду, що ОСОБА_1 не надала документів, які підтверджують її перебування на утриманні померлого годувальника, тому рішенням від 10.12.2020 року у призначенні пенсії в зв`язку з втратою годувальника відмовлено.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ) .

Судом встановлено, що заявник та ОСОБА_2 уклали шлюб 08.10.1971 року, під час реєстрації якого останньому привласнено прізвище ОСОБА_2 (а.с.8).

Чоловік заявниці ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

У 2020 році ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про переведення її на пенсію по втраті годувальника, яким був ОСОБА_2 , але рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій № 8 від 10.12.2020 року щодо проведення (відмови у проведенні) призначення або перерахунку пенсії ОСОБА_1 відмовлено, оскільки остання не надала документ, що засвідчує факт її перебування на утриманні померлого годувальника, як це передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому відсутні законні підстави для переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника (а.с. 14).

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Усиновлені діти мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми.

Пасинок і падчерка мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми, якщо вони не одержували аліментів від батьків.

Неповнолітні діти, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, зберігають це право і в разі їх усиновлення.

Положення цього Закону, що стосуються сім`ї померлого, відповідно поширюються і на сім`ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку.

Пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Таким чином, за ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік дружина, батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2.11 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за документ, який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації). або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно з вимогами ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно акту про фактичне проживання від 10.08.2020 року завіреного ТОВ «КК Коменерго-Бердянськ», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не була зареєстрована але проживала за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період часу з 01.08.2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Із копії паспорта заявника видно, що її зареєстроване місце проживання знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Таким чином, судом встановлено, що заявник не має можливості надати в Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належний документ, який передбачено пунктом 2.11 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підтвердження факту перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, тому цей факт підлягає встановленню в судовому порядку.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Судом встановлено, що заявник та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 08.10.1971 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8, 9).

Аналізуючи зазначеної докази судом встановлено, що заявник та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю з 08.10.1971 року.

ОСОБА_1 відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради 20.06.2002 року, призначено пенсію за віком на термін з 30.03.2002 року - безстроково (а.с. 12).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою.

Стаття 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, які були на повному утриманні померлого годувальника та одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно довідки №08107 від 30.12.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бердянському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком: з січня 2020 року по квітень 2020 року включно в розмірі 1684,03 грн. щомісяця, з травня 2020 року по листопад 2020 року в розмірі 1784,03 грн. щомісяця, за грудень 2020 року 1820,10 грн. (а.с. 11).

Згідно довідки про доходи № 1458 7143 2824 2418 від 26.03.2021 року, наданої ГУ ПФУ в Запорізькій області ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугою років: з липня 2019 року по грудень 2019 року в розмірі 5089,08 грн. щомісяця, з січня 2020 року по квітень 2020 року в розмірі 5933,13 грн. Щомісяця, за травень 2020 року у розмірі 6223,45 грн., за червень-липень 2020року - по 6433,13 грн. (а.с. 47).

Крім того факт перебування заявниці на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 підтверджується поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Аналізуючи зазначені докази суд приходить до висновку, що допомога, яка надавалась ОСОБА_1 її чоловіком ОСОБА_2 була для заявниці постійним і основним джерелом засобів для існування, тому заява про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259,263-265,273,315,319,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя