н/п 4-с/490/50/2021 Справа № 490/8909/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 р. Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Дудник Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дідик Катерини, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , суд -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 ОСОБА_1 у порядку статті 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Центрального ВДВС Катерини Дідик , в якій просив визнати неправомірними дії головного державного виокнавця щодо здійснення розрахунку заборгованості без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника; зобов`язати головного державного виконавця здійснити розрахунокзаборгованості за вирахуванням податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника.

Мотивує свої вимоги тим, що державним виконавцем у порушення Закону України «Про виконавче провадження» невірно проведений розрахунок заборгованості відповідно до складеного розрахунку заборгованості за аліментами боржника (платника аліментів) ОСОБА_1 по виконанню судового наказу № 490/8909/18, виданого 19 листопада 2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2018 року, й до повноліття дитини, оскільки такий розрахунок у вказаній довідці проведений без вирахування податку на доходи фізичних осіб - 18% та війського збору - 1,5% із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника. Вважає, що невирахування державним виконавцем із нарахованої державним виконавцем заборгованості по сплаті аліментів обов`язкових податків та зборів, збільшує борг по аліментам платника таких аліментів, адже саме держаний виконавець має щомісячно вирахувати із нарахованої щомісячної суми аліментів вказаний обов`язковий законом податок та збір, а тому просить зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості по аліментам із вирахуванням податків та зборів 19,5 % із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника. Зазначає, що звертався до державного виконавця з заявою про проведення перерахунку 18.01.2021 року, проте 01 лютого 2021 року отримав відмову у такому перерахунку.

В судове засідання заявник надав заяву про розгляд скарги у йог о відсутність, просив про її задоволення.

В судове засідання стягувач та представник Центрального ВДВС не з`яивлися, пояснень на скаргу не надали, про причини неявки суду не повідомили.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 450 ЦПК України).

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення.

Дослідивши матеріали скарги, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ВП № 58057585 перебуває на виконанні судовий наказ № 490/8909/18 , виданий 09 січня 2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2018 року, й до повноліття дитини .

Головним державним виконавцем Центарльного ВДВС Дідик К.А. станом на січень 2021 року проведений розрахунок заборгованості по аліментам боржника (платника аліментів) ОСОБА_1 по виконанню ним вказаного судового наказу, й заборгованість за аліментами визначена станом на січень 2021 року у загальній сумі 27 982 грн., без вирахування обов`язкових податків та зборів .

Як вбачається з відповідд державного виконавця від 29.01.2021 року , сума заборгованості зі сплати аліментів визначена відповідно до ч.2 ст. 195 СК України - як боржнику, який перебуває на обліку як безробітній та не отримує виплат.

Згідно листа від 29.01.2021 Головного Управління Статистики у Миколаївській області вбачається, що номінальна заробітна платат включає тарифні ставки, посадові оклади тощо, атакож обов`язкові відрахування: податок на доходи фізичних осіб, військовий збір.

Скаржник вважає, що невирахування державним виконавцем із нарахованої державним виконавцем заборгованості по сплаті аліментів із суми 27 982 грн обов`язкових податків та зборів, збільшує борг по аліментам платника таких аліментів, адже саме держаний виконавець має щомісячно вирахувати із нарахованої щомісячної суми аліментів вказаний обов`язковий законом податок та збір.

Надавши правової оцінки змісту вимоги за скаргою, суд вважає, що позиція скаржника не ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18), відступаючи від висновку, викладеного у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 640/537/14-ц (провадження № 61-15685св18) зробив висновок про те, що стаття 81 СК України та частина третя статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, до поняття «заробіток» включає також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, відповідно до пункту 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Разом з тим наведений висновок щодо переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, стосується випадків, коли особа працює та отримує реальний заробіток як дохід, з якого й розраховується розмір аліментів або заборгованості.

Так, відповідно до частин 1-3 статті 195 СК України передбачені правила визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина 1 статті 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (частина 2 статті 195 СК України).

Оскільки державним виконавцем розрахунок заборгованості за аліментами проведений відповідно до статті 195 СК України та статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", підстав вважати, що він проведений не за правилом визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), немає.

Визначений законом порядок проведення розрахунку заборгованості за аліментами не покладає на державного виконавця обов`язку відраховувати з нарахованої ним суми аліментів обов`язковий податок на доходи фізичних осіб та війський збір, оскільки це лише нарування суми аліментів, а не їх виплата, адже лише при виплаті коштів вираховуються обов`язкові податки та збори.

Посадова особа не може бути примушена до дії, вчинення яких не є обов"язковими для неї.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 вказаного Закону).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст. 5 Закону).

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеним та безпідставним.

Так, у частині другій статті 195 ЦПК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Проте середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктомоподаткування.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця в межах оскаржуваної дії, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавста прав боржника в межах доводів скарги, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, не встановлено, за таких підстав скарга є необгрунтованою й задоволенню не підлягає.

Наведена позиція суду узгоджується з позицією Верховного Судуд, викладеній у Постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16 ( провадження № 61-15882св20 )

Разом з тим, в даному випадку матеріали справи свідчать про те, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника здійснювався виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної місцевості, а не з фактично отриманого боржником доходу.

Твердження скаржника про обов`язок державного виконавця самостійно обчислювати розмір податків, які підлягали б сплаті боржником у випадку фактичного отримання ним доходу, є безпідставними та не передбачені чинним законодавством.

Розмір середньої заробітної плати працівника відповідної місцевості в розумінні ч. 2 ст. 195 СК України є заданою величиною для розрахунку розміру аліментів у випадку відсутності у їх платника реального доходу, а тому відрахування з відповідної величини розміру податків та зборів, які боржником фактично не сплачується, є безпідставним.

Доказів про те, що заборгованість зі сплати аліментів нараховувалась виконавцем виходячи із розміру фактичного доходускаржника до вирахування обов`язкових податків та зборів, матеріали справи не містять. Інших доводів щодо неправомірності нарахування скаржнику заборгованості в скарзі також не наведено. Доказів того, що в даний період боржник отримував заробітну плату чи інший дохід - скаржником суду не надано і на такі докази він не посилався.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, ст.ст. 1, 5, 18, 19, 69, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дідик Катерини, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

Суддя Гуденко О.А.