Справа № 303/1940/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 24 вересня 2020 року у складі судді Кость В.В. у справі за позовом Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я виконавчого комітету Мукачівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне некомерційне підприємство «Мукачівська центральна районна лікарня» про стягнення коштів на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого,-

встановив:

У квітні 2020 року Мукачівська місцева прокуратура в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я виконавчого комітету Мукачівської міської ради звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне некомерційне підприємство «Мукачівська центральна районна лікарня» про стягнення коштів на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 3632,60 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду у справі №303/1190/17 від 15.05.2017 року відповідача ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч.1 ст. 286 ЦК України у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст. 45 КК України.

Внаслідок вчинення відповідачем злочину потерпілий у справі ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та проходив стаціонарне лікування у відділенні КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» в період з 25.09. 2016 по 05.10.2016 року, яке понесло витрати на лікування потерпілого у сумі 3 632, 60 грн. і які до даного часу відповідачем не відшкодовано.

Оскільки фінансування КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» здійснюється за рахунок бюджетних коштів, виділених відділом охорони здоров`я Мукачівської міської ради, тому витрати , понесені закладом охорони здоров`я підлягають стягненню на користь позивача.

За вказаних обставин просив заявлений позов задовольнити.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 24 вересня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі відділу охорони здоров`я виконавчого комітету Мукачівської міської ради кошти на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 3632,60 гривень (три тисячі шістсот тридцять дві гривні 60 копійок), та в дохід держави суму 2102 гривні (дві тисячі сто дві гривні) судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що судом не враховано, що за клопотанням прокурора його було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, однією з необхідних умов застосування якої є повне відшкодування шкоди завданої злочином, і прокурором визнані дані обставини; доказ про вартість лікування, який прокурором долучений до позовної заяви, не містить повного найменування особи, яка лікувалася, конкретний час лікування, вартість лікування, чи пов`язане дане лікування потерпілого з травмами отриманими внаслідок ДТП і з нього не можливо зробити висновки, які прокурор та суд вважали встановленими; судом не враховано, що прокурором пропущено строк позовної давності.

У відзивах на апеляційну скаргу Мукачівська місцева прокуратура, відділ охорони здоров`я виконавчого комітету Мукачівської міської ради, комунальне некомерційне підприємство «Мукачівська центральна районна лікарня» просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора Роман М.С., пояснення представника апелянта ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 25 вересня 2016 року, керуючи автомобілем « ВАЗ 21011» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Мукачево - Рогатин» в напрямку від с. Лалово до с. Залужжя Мукачівського району, в порушення Правил дорожнього руху України допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat» під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого пасажири автомобіля « ВАЗ 21011», ОСОБА_5 та ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду у справі №303/1190/17 від 15.05.2017 року відповідача ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч.1 ст. 286 ЦК України у зв`язку з примиренням з потерпілим на підставі ст. 46 КК України. Даною ухвалою встановлено, що ОСОБА_1 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, вперше вчинив необережний злочин середньої тяжкості, примирився з потерпілими, відшкодував завдану шкоду, щиро розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до

відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою

Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня

1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає

відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому

перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості

ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його

лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину

на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних

лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має

бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із

записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних

витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного

державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони

здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної карти стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач Мукачівська прокуратура в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я Мукачівської міської ради вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_2 внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень проходив стаціонарне лікування у відділенні КНП «Мукачівська центральна районна лікарня з 25.09.2016 року по 05.10.2016 року, яким здійснено витрати на лікування у сумі 3 632,60 грн.

Для підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і стягнення заявленої суми прокурором до позовної заяви подано лист за підписом директора КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» від 19.03.2020року за №482, в якому зазначено інформацію про 10 осіб, які знаходилися на лікуванні у даному закладі.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Доказування, згідно із ч.6.ст.81ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

З вищевказаного листа вбачається, що в ньому вказано про десять осіб, серед яких вказано і особу під порядковим номером 5 « ОСОБА_2 », однак у даному листі не вказано повне найменування особи, яка лікувалася у даному закладі; анкетні дані про дану особу, за якими можна ідентифікувати дану особу; конкретний період лікування; інформацію про хворобу, з якою пов`язане лікування у даному закладі та чи пов`язане дане лікування з травмами отриманими внаслідок ДТП, яке мало місце 25.09.2016 року, за яким Мукачівським міськрайонним судом винесено ухвалу від 15.05.2017 року у справі №303/1190/17.

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем в порушення приписів ч.1,ч.2 ст. 83 ЦПК України не подано до позовної заяви належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заявлений позов. Окрім того, позивачем до позовної заяви не подано жодних доказів на підтвердження, що ним не може бути поданий доказ об`єктивних причин та відповідне клопотання про витребування доказів судом згідно із ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Таким чином прокурором не доведено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 25.09.2016 року і вчинена відповідачем ОСОБА_1 , за яким його звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, відділом охорони здоров`я Мукачівської міської ради понесені витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 .

Окрім того, слід зауважити, що в поданій прокурором позовній заяві наявні невідповідності щодо фактичних обставин справ, зокрема щодо підстав звільнення відповідача від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, в той час як дану особу звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, та вказано в прохальній частині позовної заяви про стягнення з відповідача витрат у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 33632,60грн., в той час як в описовій частині вказано про витрати в сумі 3 632,грн.

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував вищенаведених фактичних обставин справи та вимог закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки, та неправильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і необґрунтовано його задовольнив.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 24 вересня 2020 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким у позові Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я виконавчого комітету Мукачівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне некомерційне підприємство «Мукачівська центральна районна лікарня» про стягнення коштів на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: