Справа № 372/4917/13-ц
Провадження 4-с-17/21
ухвала

Іменем України

27 травня 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Висоцькій Г.В.

при секретарі Ковшобі А.К.

за участю представника скаржниці ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 , державного виконавця, дії якого оскаржуються, ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Обухів Київської області скаргу ОСОБА_5 на повідомлення старшого державного виконавця Мариниченка Миколи Павловича від 25.02.2021 року

ВСТАНОВИВ:

18.03.2021 року скаржник звернувся до суду із скаргою на повідомлення старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мариниченко Миколи Павловича від 25.02.2021 року про повернення виконавчого документа без виконання. Свої скаргу мотивує тим, що в лютому 2021 року вона пред`явила до виконання виконавчий лист, який виданий 08.11.2019 року Обухівським районним судом Київської області за рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 року по цивільній справі № 372/4917/13-ц про витребування на її користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 , орендарів ТОВ «Аптекарь», ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», ФОП ОСОБА_7 : аптеки під літерою «А», загальною площею 483,7 кв.м., та будівлі комерційний послуг під літерою «Б» загальною площею 191,1 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:098:0023; магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під літерою «А», загальною площею 39,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,004979 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки: для комерційного використання, кадастровий номер: :01:0990164, щодо боржника ОСОБА_7 . Однак старшим держаним виконавцем 25.02.2021 року видано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», саме - згідно з резолютивною частиною виконавчого листа виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Вказане повідомлення вона отримала поштою 04.03.2021 року. За вказаних обставин стягувач був змушений звернутися до суду з вказаною скаргою.

В судовому засіданні представник скаржниці свої вимоги підтримав, просив скаргу задовольнити у повному обсязі.

Старший державний виконавець Мариниченко М.П. проти скарги заперечив, просив відмовити, висловивши таку позицію. Виконавчий лист №372/4917/13 не містить заходів примусового виконання рішення,оскільки у ньому відсутні приписи щодо зобов`язання боржника передати майно земельну ділянку та нежитлове приміщення та не передбачено дій щодо виселення боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 з відповідного приміщення.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позицію державного виконавця.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в лютому 2021 року ОСОБА_5 пред`явила до виконання виконавчий лист, який виданий 08.11.2019 року Обухівським районним судом Київської області за рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 року по цивільній справі № 372/4917/13-ц про витребування на її користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 , орендарів ТОВ «Аптекарь», ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», ФОП ОСОБА_7 : аптеки під літерою «А», загальною площею 483,7 кв.м., та будівлі комерційний послуг під літерою «Б» загальною площею 191,1 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:098:0023; магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під літерою «А», загальною площею 39,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,004979 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки: для комерційного використання, кадастровий номер: :01:0990164, щодо боржника ОСОБА_7 .

25.02.2021 року старшим державним виконавцем Обухівського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мариниченко М.П. видано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме резолютивна частина виконавчого листа виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Вказане повідомлення ОСОБА_5 отримала поштою 04.03.2021 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з п. 9) ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) передбачено, що заходами примусового виконання рішень, серед іншого, є вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні.

В силу частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) визначено порядок передачі стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004р. № 15-рп/2004).

Відповідно до ст.ст. 17, 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як вбачається виконавчий лист № 372/4917/13-ц, виданий Апеляційним судом Київської області від 08.11.2019 року передбачає захід примусового виконання рішення - витребування у особи на користь ОСОБА_5 аптеки та будівлі комерційних послуг, земельної ділянки, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та земельної ділянки.

Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що виконання судового рішення про витребування нерухомого майна повинно виконуватись державним виконавцем в порядку пункту 3 частини першої статті 10 та статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення правовідносин), а тому повернення виконавчого листа на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 вказаного Закону у даному випадку суперечить вищенаведеним нормам права.

Дана позиція відповідає висновкам, викладене у постанові Верховного суду України від 13.11.2019 року провадження № 61-22576св18.

Також слід зазначити, що відповідно до правової позиції викладеній Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року по справі № 6-135цс14, з аналізу якої вбачається, що до речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилання державного виконавця на те, що наявність норми п. 7) ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень є безпідставним, з огляду на те, що виконавчий документ відповідає всім вимогам, передбаченим до нього.

Відтак, з метою забезпечення права заявниці на доступ до правосуддя, в тому числі права на остаточне виконання судового рішення, суддя вважає, що скаргу слід задовольнити.

Ознайомившись в судовому засіданні із матеріалами виконавчого провадження, суд з`ясував, що виконавцем не здійснено будь-яких дій, окрім отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2021 року, які б були спрямовані на перевірку факту перебування спірного нерухомого майна у віданні боржника ОСОБА_7 . Наявність інформації про актуального власника ОСОБА_2 не є достатньою для прийняття державним виконавцем рішення про повернення виконавчого документа, оскільки ОСОБА_7 ніколи не були власницею спірного нерухомого майна, останнє перебувало/перебуває в її користуванні на підставі договору оренди. Таким чином, державний виконавець повинен був перевірити за допомогою наявних в нього законодавчо передбачених механізмів наявність/відсутність будь-яких майнових прав (не тільки права власності) ОСОБА_7 на спірне нерухоме майно і лише після цього за наявності підстав прийняти відповідне рішення із посиланням на спеціальну норму ЗУ «Про виконавче провадження».

За змістом ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Щодо заяви про поновлення строку звернення до суду, суд вважає, що такий строк підлягає поновленню на підставі статті 449 ЦПК України, оскільки як вбачається із матеріалів справи скаржник вказане оскаржуване повідомлення отримала поштою 04.03.2021 року, а скарга булла направлена засобами поштового зв`язку 15.03.2021, (з урахуванням того, що 14.03.2021 є неробочим днем), що свідчить про те, що скаржницею строк звернення до суду не пропущено.

Керуючись ст. ст. 10, 141, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451, 452 ЦПК України; ст. 19 Конституції України; ст. ст. 1, 4, 18 Закону України Про виконавче провадження, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

Скаргу ОСОБА_5 на повідомлення старшого державного виконавця Мариниченко Миколи Павловича від 25.02.2021 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене старшим державним виконавцем Обухівського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мариниченко Миколою Павловичем від 25.02.2021 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлений 27.05.2021 року.

Суддя: Г.В. Висоцька