рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 521/5915/18

Номер провадження 2/495/1323/2021

28 квітня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: Боярського О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Рачицької І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровського цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про зняття арешту та встановлення способу і порядку виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позиція сторін у справі

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з вимогою зняти арешт та заборону на відчуження гаражу АДРЕСА_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Портовик», зареєстрованим за ОСОБА_2 , вказавши, що рішення суду є підставою для внесення відповідних змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Заявлений позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 06.12.2010 року за нею визнано право власності на нерухоме майно у вигляді гаражу № НОМЕР_1 , в гаражно-будівельному кооперативі «Портовик». 21.02.2018 року Малиновський районний суд м. Одеси своєю ухвалою наклав арешт на гараж та оголосив заборону на його відчуження. Позивачка має намір продати гараж, але не може цього зробити через наявне обтяження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2018 року справу було передано за підсудністю на розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Процесуальні дії

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2018 року (головуюча суддя Шевчук Ю.В.) було відкрите загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року (головуюча суддя Шевчук Ю.В.) було задоволено клопотання ОСОБА_3 та залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

06.12.2018 року представник позивачки адвокат Шаркевич В.Т. подав до суду клопотання про витребування доказів, а саме витребувати від Малиновського районного суду м. Одеси цивільну справу № 521-18983-17. Ухвалою суду від 27.12.2018 року у задоволенні клопотання відмовлено.

09.09.2019 року відповідач ОСОБА_2 надав до канцелярії суду клопотання з проханням справу розглянути за його відсутністю, з позовними вимогами згоден.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.03.2020 року (суддя Шевчук Ю.В.) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про зняття арешту та встановлення способу і порядку виконання рішення суду, залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та ухвалу суду від 02.03.2020 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до Білгород-Дністровського міськрайонного суду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 16.12.2020 року (суддя Шевчук Ю.В.) справу прийнято до провадження.

Ухвалою суду від 01.03.2021 року суддя Шевчук Ю.В. заявила самовідвід від розгляду даної справи за позовом ОСОБА_1

Розпорядженням № 44 керівника апарату суду Беспрозванних О.Г. від 04.03.2021 року було призначено повторний автоматичний розподіл справи за результатами якого головуючим суддею було визначено суддю Боярського О.О.

Ухвалою суду від 05.03.2021 року (суддя Боярський О.О.) справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.04.2021 року.

Ухвалою суду від 05.04.2021 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 28.04.2021 року

У судове засідання 28.04.2021 року сторони не з`явились. Представник позивачки адвокат Шаркевич В.Т. був обізнаний про час та місце слухання справи, причини неявки суду не відомі.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання ним копій ухвал суду від 05.03.2021 року та від 05.04.2021 року. Причини неявки суду не відомі.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Виходячи з матеріалів справи, неодноразових повідомлень сторін про розгляд справи, суд вважає за доцільним розглянути справу за наявними доказами, що були представлені суду, які є достатніми для ухвалення обґрунтованого і законного рішення.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи

Наявними матеріалами справи встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.12.2010 року по справі № 2-5910/10 було визнано дійсним договір купівлі-продажу гаражу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за покупцем ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 , який складається з 1-гаражу, площею 21,8 кв.м., 2-підсобне, площею 10,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , гаражно-будівельний кооператив «Портовик».

Позивачка стверджує, що 21 лютого2018 року Малиновський районний суд м. Одеси наклав арешт на вищевказаний їй належний гараж та оголосив заборону на його відчуження. При цьому позивачка не представила суду копію ухвали про накладення арешту та взагалі не надала доказів існування вказаного обтяження.

Разом з тим, в своїх письмових поясненнях, що надійшли до Білгород-Дністровського міськрайонного суду 31.08.2018 року, ОСОБА_3 зазначив наступне. В червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми боргу. 08.12.2014 року по справі № 521/10708/14-ц було частково задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто на його користь 31 189,04 гривень. Рішення набрало чинності. 05.02.2018 року Малиновський районний суд м. Одеси задовольнив позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошових коштів у сумі 25 686,76 гривень інфляційних нарахувань та штрафних санкцій. Справа № 521/18983/17. Рішення суду не оскаржувалось та набрало чинності. Під час розгляду вказаної справи ОСОБА_3 подав до суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 , який ухиляється від добровільного виконання рішень суду.

Виходячи з положень статті 82 ЦПК України, оскільки існування ухвали Малиновського районного суду м. Одеси про накладення арешту на гараж визнається сторонами, то у суду відсутні сумніви щодо дійсного існування вказаного обтяження та вважає, що дана обставина не підлягає доказуванню.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Згідно з частинами 1-2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частина 3 ст. 13 ЦПК України: учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Повертаючись до позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає, що обраний нею спосіб захисту, не відповідає змісту порушеного на її думку права, оскільки нормами Цивільно-процесуального Кодексу встановлений порядок скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.

Так, відповідно до положень статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, у позивачки наявна чітко визначена та дієва можливість оскаржити ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2018 року в апеляційному порядку чи шляхом звернення до суду першої інстанції, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси щодо гаражу.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачці відмовлено у задоволенні позову то понесені нею судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст..ст. 55, 124 Конституції України, ст..ст. 15, 16 ЦК України, ст..ст. 4, 5, 12, 13, 17, 44, 81, 82, 141, 158, 263, 265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про зняття арешту та встановлення способу і порядку виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Боярський

: