ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/2340/20Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/328/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 311020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренка І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №599/2340/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року, ухваленого суддею Снігурським В.В., повний текст якого складений 24 грудня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Зборівської дитячої музичної школи, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення втраченого заробітку, моральної шкоди, витрат на професійну правничу допомогу -

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Зборівської дитячої музичної школи, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Зборівської дитячої музичної школи в частині зменшення позивачу педагогічного навантаження, як викладача по класу баяну з 1,47 ставки до 0,75 ставки; зобов`язання Зборівської дитячої музичної школи провести донарахування та виплату на користь позивача заробітної плати за період з червня по листопад 2020 року по 5 750 гривень, щомісячно; стягнення із Зборівської дитячої музичної школи на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 гривень; стягнення із Зборівської дитячої музичної школи на користь позивача моральну шкоду в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що в квітні 2020 року, після закінчення відпустки по догляду за дитиною, позивач приступила до виконання своїх трудових обов`язків, однак, всупереч вимогам законодавства, їй було безпідставно зменшено навантаження з 1,47 ставки до 0,75 ставки, що є зміною істотних умов праці. Однак, у строк, передбачений ст.32 КЗпП України про зміну істотних умов праці її попереджено не було.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Зборівської дитячої музичної школи, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради про визнання дій незаконними, визнання незаконним та скасування наказу, стягнення втраченого заробітку - відмовлено.

Додатковим рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в користь держави 840 гривень 80 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року по справі за №599/2340/20 та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, посилаючись на те, що воно прийняте з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд вказав, що дійсно зі сторони відповідача було порушення вимог ч.3, 4 ст.32 КЗпП України, однак, цю обставину лише описав частково і рішення по цьому періоду не прийняв, чим порушив вимоги процесуального права. Крім того, суд при оцінці обставин справи щодо зменшення навантаження позивачу з вересня 2020 року прийняв рішення з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи. Також вказав, що згідно показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на засіданні педагогічної ради всім викладачам школи доводилося педагогічне навантаження, а в подальшому працівники письмово погодилися з цим навантаженням, шляхом проставлення підпису у наказі від 01 вересня 2020 року. При цьому свідок ОСОБА_4 , зазначила, що позивачка уникала від підпису у наказі, а так само відмовилася від додаткового навантаження керівником оркестру народних інструментів. Проте, суд не встановлював коли був складений наказ і свідки не знають ні часу складання спірного наказу, та не могли пояснити коли і при яких обставинах його підписували вчителі музичної школи, коли було повідомлено позивача про наявність наказу і коли він надавався позивачу під підпис. Також суд не звернув уваги, що свідки повідомили, що з моменту проведення зборів до моменту підписання ними наказу пройшов тривалий проміжок часу (можливо кілька днів або тижнів). Тобто, скільки пройшло часу з моменту ради і до складання документу, ніхто точно пояснити не міг.

Від Зборівської дитячої музичної школи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року - без змін, посилаючись на те, що вимоги апелянта є безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що вони є початковим спеціалізованим мистецьким навчальним закладом (школою естетичного виховання), що є позашкільним навчальним закладом освіти сфери культури і належить до початкової ланки спеціальної мистецької освіти. У період з жовтня 2012 року до квітня 2020 року апелянт перебувала у відпустках по догляду за дітьми, а на її посаду був прийнятий інший викладач по класу баяну - ОСОБА_5 , на підставі наказу. У зв`язку з відсутністю у 2019/2020 навчальному році необхідної для 1,0 ставки кількості учнів, які виявили бажання навчатись по класу баяну, педагогічне навантаження працівника Зборівської ДМШ по цьому класу було встановлене на початок навчального року відповідно у розмірі 0,75 ставки, за письмовою згодою ОСОБА_5 . Апелянт приступила до роботи в кінці цього навчального року. Педагогічне навантаження працівнику по цьому класу вже було встановлене і на той момент не зменшувалось, а тому, письмова згода ОСОБА_1 не передбачена законодавством. На момент, коли остання приступила до своїх трудових обов`язків у зв`язку з закінченням часу непрацездатності, тобто під кінець навчального 2020 року підстав для внесення змін до педагогічного навантаження не було. Тому, їй було надано навантаження, яке закріплювалось за викладачем, який тимчасово працював на її посаді. Вимога щодо проведення донарахування та виплати на її користь заробітної плати за період з червня по листопад 2020 року по 5 750 гривень, щомісячно, є безпідставною та такою, що суперечить чинному законодавству і кількості фактично відпрацьованого часу. Також зазначають, що ОСОБА_1 є членом педагогічної ради, яка була присутня на її засіданнях та приймала участь в обговореннях, пов`язаних з прийомом учнів на відповідні спеціальності. А отже, їй було відомо про кількість учнів, які прийняті на навчання по класу баяна на 2020-2021 навчальний рік. Також, на засіданні педагогічної ради на початку навчального року керівництвом Зборівської ДМШ було повідомлено всіх вчителів про встановлене педагогічне навантаження на 2020-2021 навчальний рік, про що було складено відповідний наказ. Окрім цього, всі працівники ознайомилися з наказом в установленому порядку та проставили на ньому підписи. Розподіл педагогічного навантаження відбувся перед початком навчального року - 27 серпня 2020 року, з яким апелянт погодилась, приступивши до виконання своїх трудових обов`язків у новому навчальному році і продовжує роботу в даний час з педагогічним навантаженням 0,97 ставки. Крім того, їй було запропоновано крім предметів за спеціальністю вести групові заняття з "ансамблю народної музики", від якого вона відмовилась. Також те, що з вересня 2020 року ОСОБА_1 жодного разу не зверталась зі скаргами (усними чи письмовими) до керівництва про нібито порушення її права чи будь-якого роду прохання надати їй більшого педагогічного навантаження. Дані дії апелянта розглядаються керівництвом за принципом "мовчазної згоди". Звертають увагу на те, що ні в апеляційній скарзі, ні в позовній заяві, ні в доданих документах не вбачається зв`язок між викладеною останньою інформацією та нанесенням їй моральної шкоди. Питання дискримінації ОСОБА_1 не були предметом позову та не піднімались в судовому засіданні під час розгляду судом першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко І.А. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

У попередніх судових засіданнях представник Зборівської дитячої музичної школи та представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради - апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду обґрунтованим та законним.

У дане судове засідання представники Зборівської дитячої музичної школи та Управління освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується їхніми підписами в розписці.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності вказаних учасників процесу.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює викладачем по класу баяна у Зборівській дитячій музичній школі з 1994 року.

У період з жовтня 2012 року до 24 квітня 2020 року ОСОБА_1 перебувала у відпустках по догляду за дітьми (а.с. 6).

До виходу у відпустку позивач працювала з педагогічним навантаженням 1,47 ставки, про що свідчить довідка №10 від 29 жовтня 2020 року, видана Зборівською ДТШ (а.с. 7).

На час перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною на її посаду був прийнятий інший викладач по класу баяну - ОСОБА_5 , на підставі Наказу №46 від 18 вересня 2018 року (а.с. 29-30), який працював з педагогічним навантаженням 0,75 ставки, на підставі Наказу №44 від 02 вересня 2019 року (а.с. 31-32).

У зв`язку з закінченням терміну по догляду за дитиною ОСОБА_1 з 27 квітня 2020 року приступила до роботи на посаду викладача інструменталіста (баян) 2320.

Після виходу з відпустки педагогічне навантаження позивача становило 0,75 ставки, що підтверджується довідкою №11 від 29 жовтня 2020 року, виданою Зборівською ДТШ (а.с. 8).

Встановлено, що визначення і розподіл педагогічного навантаження викладачам Зборівської дитячої музичної школи на 2020-2021 рік проведено на засіданні педагогічної ради від 27 серпня 2020 року, про що свідчить протокол №1 (а.с. 26-28), та видано відповідний наказ від 01 вересня 2020 року.

Згідно наказу №40 від 01 вересня 2020 року, ОСОБА_1 встановлене педагогічне навантаження 0,97 ставки (а.с. 62).

Згідно показань свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на засіданні педагогічної ради всім викладачам школи доводилося педагогічне навантаження, а в подальшому працівники письмово погодилися з цим навантаженням, шляхом проставлення підпису у наказі від 01 вересня 2020 року. При цьому свідок ОСОБА_2 зазначила, що позивачка уникала від підпису у наказі, а так само відмовилася від додаткового навантаження - керівником оркестру народних інструментів.

Докази того, що ОСОБА_1 відмовилася від підпису у наказі від 01.09.2020 чи те, що її було ознайомлено з даним наказом у матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що про зменшення педагогічного навантаження при виході з відпустки відповідач позивачку не повідомляв. Однак, позивач, приступивши з 24 квітня 2020 року до роботи на посаді викладача Зборівської дитячої музичної школи з неповним педагогічним навантаженням, тим самим погодилась на роботу в умовах неповного педагогічного навантаження. Крім цього, наступний розподіл педагогічного навантаження відбувся перед початком навчального року - 27 серпня 2020 року, з яким позивач погодилась, приступивши до виконання своїх трудових обов`язків у новому навчальному році і продовжувала роботу з педагогічним навантаженням 0,97 ставки.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погодитися не може, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 93 КЗпП України надано визначення заробітної платні - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 21 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі статтею 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

За пунктом 3 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про оплату праці" при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Однією з підстав припинення трудового договору згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Судом встановлено, що позивача не було повідомлено у встановлений статтею 32 КЗпП України та статтею 29 Закону України "Про оплату праці" двомісячний строк про зміну істотних умов праці, тому заробітна плата за спірний період має бути стягнута з розрахунку відповідного навантаження, що передбачено статтею 22 Закону України "Про позашкільну освіту".

Проте, в обсязі встановлених обставин цієї справи, з метою правильного вирішення спору та обрання ефективного способу захисту порушених прав, судом першої інстанції не з`ясовано участь Управління освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради через призму його компетенції як головного розпорядника бюджетних коштів за видатками в галузі освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення, яке притягнуто до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позовні вимоги заявляє позивач, водночас суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його права та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір. Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить та ж таки ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).

Відповідно до статті 10 пункту 6 підпункту 1 Закону України "Про позашкільну освіту" місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх компетенції затверджують обсяги фінансування комунальних закладів позашкільної освіти не нижче мінімальних нормативів, визначених в установленому порядку центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти, та забезпечують фінансування витрат на їх утримання.

Згідно з п.2.5 Положення про управляння освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради управління є головним розпорядником бюджетних коштів за видатками в галузі освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення.

Отже, належним відповідачем за даним позовом є також Зборівська міська рада в особі Управління освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради, яке залучене до справи лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучення належного відповідача, а тому, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Зборівської дитячої музичної школи, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради про про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення втраченого заробітку, моральної шкоди, витрат на професійну правничу допомогу відмовити з інших підстав.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Зборівської дитячої музичної школи, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління освіти, культури, молоді і спорту, праці та соціального захисту населення Зборівської міської ради про про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення втраченого заробітку, моральної шкоди, витрат на професійну правничу допомогу відмовити з інших підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 травня 2021 року.

Головуючий

Судді