Справа № 720/543/21
Провадження № 2/720/329/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Магальської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Магальської сільської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 . Спадщину після його смерті позивач прийняла своєчасно як спадкоємець за законом першої черги. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування.

В ході судового розгляду позивач зменшила позовні вимоги та посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 , просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння в порядку спадкування.

До закінчення підготовчого судового засідання до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до позивача про визнання права власності, посилаючись на те, що домоволодіння яке розташовано по АДРЕСА_1 було побудовано в період її шлюбу з ОСОБА_3 та вважається їхнім спільним майном подружжя. Оскільки, позивач оспорює її право на нерухоме майно, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, зустрічний позов визнав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 направила на адресу суду заяву, в якій змінений первісний позов визнала, зустрічний позов підтримала та просила задовольнити заявлені нею вимоги.

Представник відповідача Магальської сільської ради звернулася до суду із заявою, в якій первісний та зустрічний позови визнала та просила розглянути справу у її відсутності

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання сторонами позовів не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що по АДРЕСА_1 розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А» та господарських споруд, яке було побудовано подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в 1991 році на відведеній йому земельній ділянці.

Відповідно до довідки Магальської сільської ради № 662 від 10 березня 2021 року станом на 1990-1991 роки дане домоволодіння відносилося до категорії робочих дворів головою якого був ОСОБА_3 ..

Станом на 1991 рік згідно діючого на той час законодавства не потрібно було реєструвати житловий будинок у сільській місцевості в органах БТІ.

Так, порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року, діюча на час побудови домоволодіння, передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, крім окремих речей кожного з подружжя.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 жовтня 1986 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно були чоловіком та дружиною.

Зважаючи на те, що домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді за ОСОБА_3 на час коли останній перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12 грудня1987 року, вбачається, що позивач являється донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Крім того, з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 12 липня 2012 року вбачається, що позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Позивач ОСОБА_1 своєчасно прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , як спадкоємець за законом 1 черги, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Магальської сільської ради № 663 від 10 березня 2021 року, а також звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовилась.

Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є спадкоємцем по закону після смерті її батька, спадщину прийняла своєчасно, інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились, то право власності на частку, яка належала ОСОБА_3 слід визнати за нею в порядку спадкування.

Окрім того ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом в якому просила суд визнати її власну частку в спільному майні подружжя.

При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Зважаючи на те, що домоволодіння по АДРЕСА_1 було побудовано ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_2 та вважається спільним майном подружжя у рівних частках по 1/2 частці з наведених вище підстав, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим зустрічний позов слід задовольнити та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння.

У зв`язку із визнанням позову відповідачами до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а саме ОСОБА_1 - 1713 гривень 55 копійок та ОСОБА_2 - 1713 гривень 55 копійок.

На підставі ст.ст. 16, 328, 392, 1218, 1223, 1241, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 142, 197, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позови задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», гаражу літера «Б», колодязя № 1, огорожі № 2,3, вигрібної ями № 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», гаражу літера «Б», колодязя № 1, огорожі № 2,3, вигрібної ями № 4, в порядку набуття під час шлюбу.

У зв`язку із визнанням позову відповідачами до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а саме ОСОБА_1 - 1713 гривень 55 копійок та ОСОБА_2 - 1713 гривень 55 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.