Справа №:755/8490/21
Провадження №: 2/755/4508/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. суддя Дніпровського районного суд м. Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Укргіпробум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фонду державного майна України, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», про визнання права власності на майно та визнання незаконним і скасування наказу, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Укргіпробум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фонду державного майна України, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», про визнання права власності на майно та визнання незаконним і скасування наказу.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд:

Визнати за Приватним акціонерним товариство «Укргіпробум» право власності на встановлене у підвальній частині будівлі вентцентру, загальною площею 579,7 м2, що знаходиться в АДРЕСА_1 обладнання, яке забезпечує:

-водопостачання будівлі по АДРЕСА_2 : господарські питні насоси з електродвигунами 2 комплекти; водомір Ду 40 Лічильник води М ТK-UA 40/300 зав. №64 - 1 штука; засувка чавунна Ду 150 вхідна (основна резервна) - 2 штуки; грязьовик Ду 150 (основний і резервний) - 2 штуки;

-теплопостачання будівлі по АДРЕСА_2: засувка чавунна ДУ 150 - 2 штуки; грязьовик ДУ 150 - 2 штуки; вузол обліку теплоспоживання, Теплолічильник СВТУ-11-Т зав. №279 - 1 комплект; швидкісні водопідігрівачі (2*4+2*4) Дн - 16 секцій; насоси циркуляційні 1/2-63 сел. з двигунами N=1,7 кВт. - 2 комплекти; елеватор № 5 (елеваторна рамка - вузол змішування теплоносія) - 1 штука;

-водяне пожежогасіння будівлі по АДРЕСА_2: протипожежні насоси з електродвигунами - 2 комплекти; шафа керування і автоматики ЕЛЕКОН-11.331 - 1 комплект; засувка з електроприводом Н-А2-04 - 1 штука.

Визнати незаконним та скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 10.05.1996 №840 «Про перетворення Українського державного інституту по проектуванню деревообробних і меблевих підприємств «Укрдіпродеревпром» у відкрите акціонерне товариство у процесі його приватизації» в частині передачі до статутного фонду ВАТ «Укрдіпродеревпром» будівлі вентцентру за адресою:

АДРЕСА_2 , позначеної на плані будівлі літерою «Б».

24 травня 2021 року вказану позовну заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2021 року.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що позивачем порушено вимоги Цивільного процесуального кодексу України при зверненні з даним позовом до суду.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, одним з відповідачів є юридична особа - Фонд державного майна України, до якого заявлено вимогу про визнання незаконним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 10.05.1996 №840 «Про перетворення Українського державного інституту по проектуванню деревообробних і меблевих підприємств «Укрдіпродеревпром» у відкрите акціонерне товариство у процесі його приватизації» в частині передачі до статутного фонду

ВАТ «Укрдіпродеревпром» будівлі вентцентру за адресою: АДРЕСА_2 , позначеної на плані будівлі літерою «Б».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно положень ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; 9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; 15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання; 16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець; 17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Враховуючи що до відповідача Фонду державного майна України заявлено вимогу про визнання незаконним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 10.05.1996 №840 «Про перетворення Українського державного інституту по проектуванню деревообробних і меблевих підприємств «Укрдіпродеревпром» у відкрите акціонерне товариство у процесі його приватизації» в частині передачі до статутного фонду ВАТ «Укрдіпродеревпром» будівлі вентцентру за адресою: АДРЕСА_2 , позначеної на плані будівлі літерою «Б», вказана вимога позовної заяви не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки віднесені до юрисдикції господарського суду.

Статтею 20 ЦПК України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно вимог ч.4 ст.188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За приписами п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем в позовній заяві об`єднано вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, суд убачає визначені п.2 ч.4

ст.185 ЦПК України підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Частиною 7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

В даному випадку позивач не позбавлений можливості звернутися до суду цивільної юрисдикції з вимогами про визнання права власності на майно до відповідачів - фізичних осіб та до господарського суду з вимогою про визнання незаконним та скасування наказу до відповідача - Фонду державного майна України.

Відповідно до положень п.2 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 20, 185, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя -

у х в а л и в:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Укргіпробум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фонду державного майна України, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», про визнання права власності на майно та визнання незаконним і скасування наказу - повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

С у д д я