Справа № 316/1495/21
Провадження № 2-з/316/54/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2021 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавльової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар, без повідомлення учасників справи, заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради від 10.06.2021 року №159-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на роботі у Комунальному підприємстві «Комунальні системи» Енергодарської міської ради на посаді головного бухгалтера з 10.06.2019 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.06.2021 року до 31.07.2021 року включно у розмірі 107620,80 грн., та стягнути судові витрати.

Разом з зазначеною позовною заявою ОСОБА_1 , було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом зупинення до розгляду справи по суті дії наказу Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради від 10.06.2021 року №159-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та заборонити директору або особі яка його заміщує, вчиняти дії з припинення трудового договору з ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову заявником зазначено, що з 02.07.2017 року на підставі наказу Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради від 28.09.2017 року №3-к вона працювала на посаді головного бухгалтера. 10.06.2021 року вона була звільнена на підставі наказу Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради від 10.06.2021 року №159-к. Підставою звільнення вказано прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. З оскарженим наказом не погоджується в повному обсязі, вважає що звільнення є безпідставним, протиправним, прийнятим з порушенням встановленого порядку, виходячи з того, що вона виконувала свої посадові обов`язки, порушень не було, працювала на робочому місці визначеному керівником.

Враховуючи, що на підставі ч.1 ст.153 ЦПК України, розгляд заяви про забезпечення позову відбувається без повідомлення учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, позовну заяву, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до змісту частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, яке допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з положеннями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву, враховуючи обґрунтування заявника, приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у обраний ним спосіб, враховуючи наступне.

Частиною 10 ст. 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Зупинення дії оспорюваного наказу фактично є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог до вирішення спору по суті.

Незаконність оспорюваного наказу може бути встановлена судом лише на підставі з`ясування під час судового розгляду фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Крім того, віідповідність забезпечувальних заходів заявленій вимозі полягає у відповідності майнового інтересу заявника заходам, про застосування яких він клопоче перед судом. Так, відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків, в даному випадку, зупинення дії наказу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками, які настануть, в даному випадку, внаслідок зупинення дії наказу відповідача.

Суд вважає, що заходи забезпечення позову, про які клопоче заявник, не є співмірними, необхідними для забезпечення виконання судового рішення, невжиття таких заходів не може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд дослідивши зміст позовних вимог та заяву про забезпечення позову, прийшов до висновку, що обраний заявником вид заходів забезпечення позову фактично є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог по суті справи.

Судом враховано, що зокрема наявність ознак протиправності оскаржуваного наказу може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

Забезпечення позову у спосіб тотожний задоволенню заявлених позовних вимог є порушенням ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149-154, 157, 247, 258-261, 352, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію ухвали направити учасниками справи.

Суддя: О. М. Бульба