КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/9244/20 головуючий у І інстанції: Шевченко Т.М. провадження 22-ц/824/5383/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних і вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних і вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що у період з 24 листопада 2014 року по 31 січня 2020 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до наказу про припинення трудового договору № 14-ВК від 27 січня 2020 року позивача звільнено з 31 січня 2020 року згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Станом на дату звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена, сума заробітної плати за травень, червень, жовтень 2019 року у розмірі 38267,26 грн.

Просила стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» (надалі УДП «Укрінтеравтосервіс») нараховану, але не виплачену заробітну плату, у розмірі 38 267,26 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 лютого 2020 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року позов задоволено, стягнено із відповідача не виплачену заробітну плату - 38 267,26 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку - 94 446,06 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням УДП «Укрінтеравтосервіс» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що на час подачі апеляційної скарги сума заборгованості по заробітній платі є меншою, аніж стягнена рішенням суду на користь позивача.

Вважає, що нарахована сума середнього заробітку підлягає зменшенню, оскільки вдвічі перевищує суму самої заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість із заробітної плати на загальну суму 38 267,26 грн., яку виплачено не було, тому із відповідача підлягає стягненню також сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 лютого 2020 року по 6 серпня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 24 листопада 2014 року прийнято на помічника генерального директора з юридичних питань Юридичного управління Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», згідно наказу № 399-ВК від 24 листопада 2014 року.

Наказом № 14-ВК від 27 січня 2019 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 31 січня 2020 року на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

При звільненні з ОСОБА_1 не був проведений повний розрахунок та заробітна плата за травень, червень, жовтень 2019 року у загальному розмірі 38 267 грн. 26 коп. не була виплачена, відповідно до довідки Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 12 березня 2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Місцевий суд вірно вказав, що станом на 31 січня 2020 року(дата звільнення позивача) відповідач мав перед позивачем заборгованість із заробітної плати на загальну суму 38 267,26 грн, а тому відповідно до вищенаведених норм законодавства вказана сума підлягає стягненню із роботодавця.

Посилання відповідача на той факт, що на дату подачі апеляційної скарги вищевказана сума заборгованості є меншою, не може свідчити про те, що станом на дату ухвалення судового рішення вона не відповідала дійсності, а тому вказані доводи відхиляються.

Крім того, наявність заборгованості за заробітною платою в сумі 38 267,26 грн. підтверджується довідкою Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 12 березня 2020 року та відповідач не вказує, що станом на дату ухвалення судового рішення заборгованість була погашена.

Колегія суддів зауважує, що зменшення розміру заборгованості станом на 09 лютого 2021 року, тобто після ухвалення рішення суду, свідчить про те, що підприємство здійснило погашення заборгованості за заробітною платою, що в подальшому має бути враховано в ході виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, щодо необхідності зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку визначеного в сумі 94 446,06 грн., колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки відповідач не вказує обставин, які б унеможливили здійснення вказаних виплат у передбаченому законодавством розмірі та не зазначає обставин, які б надавали підстави для звільнення його від відповідальності та обов`язку виплати середнього заробіток за весь час затримки розрахунку.

Колегія суддів зауважує, що той факт, що сума середнього заробітку перевищує суму невиплаченої заробітної плати, не може бути виключною підставою для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки виплати.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних і вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Сліпченко О.І.

Гаращенко Д.Р.

Сушко Л.П.