Провадження № 2/712/748/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкас у складі:

головуючого-судді - Пересунька Я.В.,

при секретарі - Дядюрі І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, просить стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») 9 600 грн моральної шкоди, а також 36 422 грн 82 коп. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Позов обгрунтовано тим, що 6 вересня 2017 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , після чого останній впав на смугу зустрічного руху, де на нього скоїв наїзд інший автомобіль ВАЗ-21102, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок указаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.

31 липня 2020 року в інтересах ОСОБА_1 було подано заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», в якій заявник вимагав виплатити йому страхове відшкодування в розмірі 26 045 грн 64 коп., з яких моральна шкода - 19 200 грн та відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника - 6 845 грн 64 коп.

30 жовтня 2020 року відповідачем виплачено позивачу 13 022 грн 82 коп. страхового відшкодування, з яких відшкодування моральної шкоди - 9600 грн, а відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника 3 422 грн 82 коп.

На думку позивача, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі порушує права позивача та суперечить положенням чинного законодавства України.

Так, положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) свідчать про те, що загальний розмір моральної шкоди, яку має право отримати позивач, становить 38 400 грн, а витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника - 13 691 грн 28 коп.

Оскільки наїзд на потерпілого здійснили два автомобілі, то враховуючи п. 36.3 Закону, зобов`язання із виплати страхового відшкодування поділяється між відповідачем як страховиком, в якого був забезпечений автомобіль марки Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , та між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» як страховиком іншого автомобіля ВАЗ-21102, номерний знак НОМЕР_2 .

Керуючись ст. 36.3 Закону, позивач пред`явив до відповідача вимогу сплатити половину від вказаної суми, тобто 26 045 грн 64 коп.

Із змісту листа відповідача від 29 жовтня 2020 року позивачу стало відомо, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» прийняло рішення виплатити йому 13 022 грн 82 коп., тобто половину від 26 045 грн 64 коп., посилаючись також на те, що причиною виникнення ДТП стали необачні дії самого пішохода ОСОБА_3 .

Проте положення ст. 36.3 Закону, що регламентують можливість поділу розміру заподіяної шкоди, не можуть застосовуватись в контексті дій пішохода ОСОБА_3 під час ДТП.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкас від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

8 лютого 2021 року до суду надійшов відзив ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Відзив обгрунтовано тим, що відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. За результатами проведеного страховиком розслідування та на підставі наданих представником позивача документів страховиком, враховуючи положення ст. 27, п. 36.3 ст. 36 Закону, було визначено загальний розмір завданої позивачу шкоди - 26 045 грн 64 коп. (частка відшкодування за водія автомобіля Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 ), а розмір страхового відшкодування було визначено шляхом поділу цієї суми на 2 (враховуючи також, що пішохід ОСОБА_3 порушив ПДР України і такі його дії є прямим наслідком настання ДТП) та сплачено таке відшкодування в розмірі 13 022 грн 82 коп. Заперечив відповідач і щодо доводів позивача про те, що п. 36.3 ст. 36 Закону не поширюється на пішоходів, оскільки вони також є учасниками дорожнього руху. На думку відповідача, у ст. 36 Закону законодавець не передбачив обмежень застосування страховиком такої норми в залежності від факту завдання шкоди саме особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована. Відповідач також просив взяти до уваги ту обставину, що відповідно до встановлених в постанові про закриття кримінального провадження обставин, водій автомобіля Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , повністю відшкодував завдану сім`ї ОСОБА_3 шкоду, пов`язану з його загибеллю, а тому підстави для стягнення додаткового (подвійного) відшкодування із страховика - відсутні.

У відзиві на позов відповідач також просить застосувати загальну позовну давність до вимог позивача, оскільки така починає перебіг від дати ДТП, що мала місце 6 вересня 2017 року. При цьому зазначає, що позивач не є страхувальником ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», а предметом позову є не відшкодування шкоди, а стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкас від 23 лютого 2021 року задоволено заяву представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та залучено Капшу Р.В. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

2 березня 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив. Позивач просить взяти до уваги, що при зверненні до відповідача з вимогою виплатити страхове відшкодування він вже зазначив половину від загального розміру страхового відшкодування, враховуючи двох застрахованих учасників ДТП, а відповідач неправомірно поділив цю суму ще на половину. Крім того, відповідальними за завдану ДТП від 6 вересня 2017 року шкоду є водії транспортних засобів, оскільки пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач також просить врахувати, що положення ст. 36.3 Закону стосуються заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями за участю декількох транспортних засобів і в ній ідеться саме про поділ страхового відшкодування, а не відшкодування шкоди в рамках деліктного зобов`язання. Щодо доводів відповідача про пропуск строку позовної давності, то такий строк необхідно відраховувати з дня отримання листа відповідача від 29 жовтня 2020 року, коли позивачу стало відомо про порушення його прав.

17 березня 2021 року до суду надійшли заперечення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на відповідь на відзив, у яких відповідач зауважує, що Закон є спеціальним щодо інших нормативно-правових актів, у тому числі й щодо ЦК України, а тому за наявності правової колізії щодо порядку відшкодування шкоди Страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовуються саме норми спеціального закону. При цьому положення п. 36.3 ст. 36 Закону не містить обмеження щодо її застосування виключно у випадку, якщо шкоди було завдано третій особі винними діями декількох осіб, а може застосовуватись і у випадку, якщо цивільно-правова відповідальність настала в усіх учасників ДТП, в тому числі й у пішохода. На думку відповідача, розмір страхового відшкодування, виходячи із обставин конкретної справи, повинен розраховуватись з урахуванням наявності двох осіб, відповідальних за шкоду, а отже в порядку, передбаченому п. 36.3 ст. 36 Закону. Відповідач просить врахувати, що ДТП сталась за умови одночасного руху пішохода та забезпеченого транспортного засобу, які брали участь в процесі руху на дорозі та учасниками дорожнього руху, тобто шкоду завдано сукупними діями зазначених осіб. У запереченнях на відзив зазначено, що врахування страховиком дій пішохода при вирішенні цього спору є обов`язковим, оскільки саме його дії призвели до дорожньо-транспортної пригоди, тоді як водій автомобіля Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути ДТП.

У судове засідання 13 березня 2021 року сторони своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи.

За таких обставин фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши надані сторонами докази, суд установив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Судом установлено, що постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області Сироти П.П. від 23 лютого 2018 року кримінальне провадження № 0000313 за ч. 2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 складу вказаного кримінального правопорушення.

Приймаючи зазначену постанову, слідчим установлено, що 6 вересня 2017 року приблизно о 20 год. 00 хв. у м.Черкаси водій ОСОБА_2 , 1992 року народження, керуючи автомобілем Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Смілянська від вул. 30 років Перемоги у напрямку вул. Вернигори, перед нерегульованим перехрестям з вул. Луценка скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , 1960 року народження, який стояв на смузі його руху у недозволеному для переходу місці, після чого пішохід ОСОБА_3 впав на смугу зустрічного руху, де на нього скоїв наїзд автомобіль ВАЗ-21102, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , 1979 року народження, який рухався у напрямку вул. 30 років Перемоги. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Закриваючи кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 складу злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, слідчий виходив із того, що ДТП сталась внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_3 п.п. 417, 4.8, 4.14 а), б) ПДР України, який на час ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому жоден із водіїв не міг уникнути наїзду на пішохода.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 3 грудня 1989 року.

Інший повнолітній син померлого - ОСОБА_5 подав 16 червня 2020 року нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив про відмову від своєї частки страхового відшкодування, яке йому належить внаслідок ДТП від 6 вересня 2017 року, на користь ОСОБА_1 .

Оскільки цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу № АК 6004149, то 31 липня 2020 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 звернулось до страховика з листом вих. № 1390/12290, в якому просило виплатити йому як сину померлого внаслідок страхового випадку ОСОБА_3 відшкодування в розмірі 26 045 грн 64 коп., з яких 19 200 грн - відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 27.3 Закону, а також 6 845 грн 64 коп. - відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника відповідно до ст. 27.4 Закону.

Судом також установлено, що на організацію та проведення поховання батька позивачем витрачено 6 495 грн 29 коп. а на виготовлення та встановлення гранітного пам`ятника - 7 196 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. ).

Листом від 29 жовтня 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомило позивача про прийняте відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 13 022 грн 82 коп., з яких 9 600 грн - відшкодування моральної шкоди, а 3 422 грн 82 коп. - відшкодування витрат на похованні та спорудження надгробного пам`ятника.

30 жовтня 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило ОСОБА_1 9 600 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 3 422 грн 82 коп. - як відшкодування витрат на похованні та спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно і ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, у випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.3 ст. 27 Закону встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно із п. 27.4 ст. 27 Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмір з 1 січня - 3200 гривень.

Таким чином розмір моральної шкоди, право на яку має позивач відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону, становить 38 400 грн (3 200 грн * 12 = 38 400), а розмір витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону - також не більше 38 400 грн.

Згідно із п. 36.3. ст. 36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

З огляду на те, що смерть потерпілого настала внаслідок сукупних дій водіїв двох транспортних засобів - автомобіля Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , 1992 року народження, та автомобіля ВАЗ-21102, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , то позивач правильно зазначив у позовній заяві, що відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону розмір страхового відшкодування, яке має бути стягнуто із страховика ОСОБА_2 - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», становить 1/2 його частину.

Посилання відповідача на те, що підставою для відмови в позові має бути вина пішохода ОСОБА_3 у настанні ДТП, є необгрунтованими, оскільки відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду (постанова КЦС ВС від 3 червня 2020 року у справі № 345/3335/17).

Крім того, в п. 36.3 ст. 36 Закону йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону.

Таким чином, страховик безпідставно зменшив удвічі розмір правильно визначеного позивачем страхового відшкодування, яке підлягало стягненню на його користь з огляду на встановлені обставини страхового випадку та характер правовідносин, що виник між сторонами.

Оскільки судом не здобуто доказів на підтвердження того, що водій автомобіля Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 відшкодовував будь-яку шкоду, завдану сім`ї ОСОБА_3 , пов`язану з його загибеллю, як і розмір та характер такого відшкодування, а встановлені в постанові слідчого про закриття кримінального провадження обставини про це не мають преюдиційного значення для суду, то суд відхиляє доводи відповідача про те, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 призведе до подвійного відшкодування шкоди. Крім того, відшкодування страховиком моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), як і відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, - є передбаченою Законом регламентною виплатою, а відтак і обов`язком страховика.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи відповідача про врахування вини пішохода у настанні ДТП в контексті зменшення розміру страхового відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Як було вказано вище, у постанові слідчого про закриття кримінального провадження зазначено, що ДТП сталась внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_3 п. п. 417, 4.8, 4.14 а), б) ПДР України, який на час ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому жоден із водіїв не міг уникнути наїзду на пішохода.

З огляду на обставини дорожньо-транспортної пригоди, які свідчать про наявність в діях потерпілого грубої необережності, суд враховує його вину при визначенні суми страхового відшкодування моральної шкоди та робить висновок про зменшення такого страхового відшкодування на 1 000,00 грн., тобто до 18 200 грн.

Отже, відповідач мав доплатити на користь позивача страхове відшкодування моральної шкоди - 8 600 грн (19200 грн - 1000 грн - 9600 (вже виплачених страховиком) = 8600 грн.)

Разом з тим розмір страхового відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника - зменшенню не підлягає в будь-якому випадку відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України.

Щодо доводів відповідача про застосування до вимог позивача позовної давності, то з ними не можна погодитись із наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі 6-192цс16, від якого не відступав Верховний Суд, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Як установлено судом, про порушене право на виплату страхового відшкодування у заявленому розмірі позивачу стало відомо після отримання 29 жовтня 2020 року листа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», в якому останнє повідомляло ОСОБА_1 про часткову виплату такого відшкодування, та після отримання 30 жовтня 2020 року грошових коштів від відповідача у неповному розмірі.

Таким чином, саме з часу отримання від відповідача страхового відшкодування не в повному обсязі - для позивача розпочав перебіг строку позовної давності.

З огляду на часткове задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути компенсацію судових витрат у виді судового збору в розмірі 776 грн 23 коп.

Керуючись ст. ст. 81, 83, 89, 141, 264-266, 274-279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 8 600 грн, а також страхове відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника - 3 422 грн 82 коп., а всього стягнути 12 022 грн 82 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в дохід держави компенсацію судових витрат у виді судового збору - 776 грн 23 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги до Соснівського районного суду м. Черкас чи безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом, якщо таке рішення не буде скасовано.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», , місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154.

Повний текст рішення суду складено 13 травня 2021 року.

Суддя: Я.В. Пересунько