Справа № 366/2444/19
Провадження № 2/366/14/21
РІШЕННЯ

іменем України

18 березня 2021 року Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гончарука О.П.,

при секретарі Онищенко В.В.,

з участю учасників судового процесу:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Грека А.Б.,

представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Вовк С.О.,

третьої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області,третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області та Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання факту неприйняття ОСОБА_1 спадщини, встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини, визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

08.10.2019р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з первісним позовом до Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, після її смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 спадщину позивач прийняла, звернувшись до Іванківської районної державної нотаріальної контори (спадкова справа №315/2019). 24.09.2019р. при зверненні позивача до Іванківської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері, тому має право на спадкове майно, що належало спадкодавиці. Просить суд визнати за нею, право приватної власності на спадкове майно її матері - ОСОБА_5 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

08.09.2020р. позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який було уточнено до початку розгляду справи по суті про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, встановлення факту неприйняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володінням спадковим майном, після смерті своєї матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,50 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, мотивуючи позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина до складу якого входить: житловий будинок с господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,50 га для ведення особистого підсобного господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , права на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості. Спадкоємцями за заповітом та за законом після померлої ОСОБА_5 є її донька ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . ОСОБА_4 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак до нотаріуса не звертався для оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, та спадкоємцем після його смерті є його донька ОСОБА_2 .

07.08.2019р. ОСОБА_1 , звернулась до Іванківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зазначивши, що інших спадкоємців не має. Однак їй було достовірно відомо про наявність інших спадкоємців. Разом з тим, ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , та одноособово набула права власності на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості. Вважає, що зазначене свідоцтво видано з суттєвими порушеннями вимог закону та підлягає визнання його недійсним.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 09.10.2019р. у справі відкрито провадження.

15.11.2019р. до суду надійшла заява про залучення третьої особи по справі ОСОБА_2 .

Ухвалою від 25.11.2019р. залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 20.01.2020р. витребувано з Іванківської районної державної нотаріальної контори Київської області (державний нотаріус Воробей Т.П.) копію нотаріальної справи № 315/2019.

28.01.2020р. до суду надійшла спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа №315/2019).

08.06.2020р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину, визнання права вланості на спадкове майно.

Ухвалою від 09.08.2020р. цивільну справу №366/2444/19 (провадження №2/366/75/20) за позовом ОСОБА_1 до Заруддянської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права вланості на спадкове мацно об`єднати із справою №366/716/20 (провадження №2/366/320/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Заруддянська сільська рада та Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, та розглянути в одному провадженні.

Ухвалою від 15.09.2020р. закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду.

Розпорядженням № 70 від 21.09.2020 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, згідно рішення Вищої ради правосуддя № 2641/0/15-20 від 17.09.2020 року «Про звільнення ОСОБА_7 з посади судді Іванківського районного суду Київської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу голови суду № 2-к від 18.05.2020 року «Про відрахування від штату судді ОСОБА_7 » відраховано суддю зі штату Іванківського районного суду Київської області.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020 року, головуючим по даній справі призначено суддю ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 23.11.2020р. справу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою від 04.02.2021р. замінено Заруддянську сільську раду Іванківського району Київської області як відповідача у справі на Іванківську селищну раду Вишгородського району Київської області, як правонаступника.

Для повного та всебічного спору у судових засіданнях за клопотанням учасників судового процесу неодноразово оголошувалась перерва з метою витребування необхідних документів.

Позиції сторін:

Позивач ОСОБА_1 та його представник позивача - адвокат Грек А.Б. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали в повному обсязі, дали аналогічні пояснення викладені в позовній заяві. Щодо позовних вимог ОСОБА_9 просили відмовити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Вовк С.О. позовні вимоги ОСОБА_2 підтримали, дали пояснення, аналогічні викладені в позовній заяві.

Представник третьої особи (за позовом ОСОБА_1 ) - нотаріус Іванківської державної нотаріальної контори Київської області Воробей Т.П. звернулась до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, зазначили, що з позовною заявою ОСОБА_1 до Заруддянської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Заруддянська сільська рада Іванківського району Київської області , Іванківська районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання факту неприйняття ОСОБА_1 спадщини, встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини, визнання права власності на спадкове майно, ознайомились, заперечень не мають.

Представник третьої особи (за позовом ОСОБА_1 ) - в судове засідання представник не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що він був сусідом померлої ОСОБА_5 . За час життя ОСОБА_5 до неї постійно приїздив син ОСОБА_4 та інколи ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 син покійної ОСОБА_4 робив ремонтні роботи в спірному будинку та обробляв земельну ділянку. Зазначив, що ОСОБА_1 була присутня на похоронах матері ОСОБА_5 , та більше в спірний будинок не приїздила.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснив, що він був сусідом померлої ОСОБА_5 . В спірний будинок постійно приїздив покійний ОСОБА_4 , ремонтував та користувався зазначений будинком. ОСОБА_1 після смерті матері не приїжджала. Під час життя матері ОСОБА_5 її донька ОСОБА_1 приїздила рідко. На теперішній час в будинку ніхто не проживає.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 від 04.12.1962 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.11.1982р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що видано свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_3 .

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з наступного:

-земельної частки (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало гр. ОСОБА_5 на підставі сертифікату серії КВ №0150901 виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №194;

-житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.09.2019р. через 20 років після смерті матері позивача - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її донька ОСОБА_1 звернулась до Іванківської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) КСП «Нове життя», та житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в якій вказала неправдиву інформацію про те, що інших спадкоємців немає.

На підставі поданої заяви державний нотаріус Воробей Т.П. зареєструвала спадкову справу після смерті матері ОСОБА_5 та видала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало гр. ОСОБА_5 на підставі сертифікату серії КВ №0150901 виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №194. (спадкова справа №315/2019 рік, зареєстровано в реєстрі за №1940).

Отже, при отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) ОСОБА_1 зазначила неправдиві відомості про відсутність інших спадкоємців.

Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.09.2019р. державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на будинок. За даними нотаріальної контори після ОСОБА_5 , спадщину прийняла ОСОБА_1 . Інших спадкоємців не має.

Однак, за час життя ОСОБА_5 було складено заповіт від 12.05.1990 року, відповідно до якого, ОСОБА_5 на випадок своїх смерті зробила таке розпорядження: належний їй жилий будинок з надвірними будівлями в все своє майно, з чого б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати на нень смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці ОСОБА_1 і сину ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є донькою - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_5 від 03.03.1983 року.

22.11.2019 р. ОСОБА_2 звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості та житловий будинок АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, встановлено, що Іванківською районною державною нотаріальною конторою, було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 .

Для встановлення кола спадкоємців, після померлої ОСОБА_5 було направлено запит до Іванківської районної державної нотаріальної контори для отримання копії спадкової справи.

З матеріалів наданої спадкової справи, встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори є донька ОСОБА_5 - ОСОБА_1 .

Беручи до уваги зазначені обставини, Ірпінська міська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та житловий будинок, так як ОСОБА_4 не прийняв спадщину, після смерті матері ОСОБА_5 .

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св 1 8) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування -утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Таким чином, аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є ОСОБА_2 , є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними.

Враховуючи, що видача Свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 суперечить вимогам діючого законодавства, таке Свідоцтво має бути визнане судом недійсним.

Щодо вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме на житловий будинок та земельну частку (пай).

Оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

За змістом ст. 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 є донькою спадкодавиці ОСОБА_5 , внаслідок чого вона відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її - ч. 1 ст. 1268 ЦК України.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач звернулась 24.09.2019р. через 20 років після смерті матері позивача - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) КСП «Нове життя», та житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в якій вказала неправдиву інформацію про те, що інших спадкоємців немає.

З аналогічною заявою 22.11.2019 р. ОСОБА_2 звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості та житловий будинок АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.09.2019р. державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на будинок. За даними нотаріальної контори після ОСОБА_5 , спадщину прийняла ОСОБА_1 . Інших спадкоємців не має.

Беручи до уваги зазначені обставини, Ірпінська міська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та житловий будинок, так як ОСОБА_4 не прийняв спадщину, після смерті матері ОСОБА_5 .

Однак, за час життя ОСОБА_5 було складено заповіт від 12.05.1990 року, відповідно до якого, ОСОБА_5 на випадок своїх смерті зробила таке розпорядження: належний їй жилий будинок з надвірними будівлями в все своє майно, з чого б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати на нень смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці ОСОБА_1 і сину ОСОБА_4 .

Зазначений заповіт не брався до уваги нотаріусів.

Відповідно до частин першої - третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 654/1790/16-ц (постанова від 18.12.2018р.), за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, як роз`яснено Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.1. Інформаційного листа від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Однак, у справі яка розглядається, нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не було враховано заповіт складений під час життя спадкодавиці ОСОБА_5 , та не визначено коло спадкоємців, що сталось внаслідок недобросовісних дій ОСОБА_1 , які вчиняються нею всупереч вимогам ч. 3 ст. 13 ЦК України.

ОСОБА_1 , вчинила всі необхідні дії для отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_5 , однак на зазначену спадщину має право і ОСОБА_2 .

Натомість, звертаючись до суду з даним позовом про визнання права власності позивач ОСОБА_1 в первісному позові та позивач ОСОБА_2 по суті просять суд перебрати на себе повноваження нотаріуса щодо оформлення спадщини, що не передбачено законом і не віднесено до обов`язків суду.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області,третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області та Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити, оскільки спадкодавцям необхідно звернутись до нотаріальної контори, для оформлення своїх спадкових прав у встановленому законом порядку з урахуванням заповіту.

Щодо встановлення факту неприйняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Із роз`яснень викладених у п.п.2,23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Натомість, ОСОБА_12 звернулась до суду з позовом про неприйняття спадщини її тіткою ОСОБА_1 , факт прийняття якої, як вбачається із спадкової справи №315/2019 до майна померлої ОСОБА_5 (а.с.73-86), вже встановлений нотаріусом.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині неприйняття спадщини ОСОБА_1 , оскільки вважає, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, а тому, відповідно, інші докази надані позивачем, суд не розглядає.

Щодо встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, після смерті матері ОСОБА_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.548 ЦК України ( в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з положеннями ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ).

При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд виходить з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Проте ОСОБА_4 не звертався до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто не оформив документи, які посвідчують право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що нотаріальна контора не відмовляла ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Тому суд не вбачає підстав для встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню. В решті вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись вищевикладеним, ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 529, 530, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 392, 1216, 1222, 1223 ЦК України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р., Постановою Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області,третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області та Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання факту неприйняття ОСОБА_1 спадщини, встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини, визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ННХ № 166283 від 24.09.2019 року, зареєстроване в реєстрі за № 1940, спадкова справа № 315/2019, видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 про право на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належали гр. ОСОБА_5 на підставі сертифікату серії КВ № 0150901 виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 194.

В решті вимог ОСОБА_12 відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 29.03.2021р.

Суддя: О.П. Гончарук