Справа № 202/990/21
Провадження № 2/202/990/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання договору частково недійсним,-

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач звернувся до суду із позовом, за змістом якого просив суд визнати недійсною з моменту укладення договору умову п. 1.2 кредитного договору № 7619 від 27.08.2020, якою передбачено сплату позичальником/позивачем комісії, щомісячно, за обслуговування в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором та визнати недійсною з моменту укладення договору умову, передбачену п. 4 кредитного договору в частині графіку платежів оплати за розрахунково-касове обслуговування. Заявлені вимоги були обґрунтовані наявністю у кредитному договорі, укладеного між сторонами, обов`язку позивача з оплати щомісячно комісію за обслуговування кредитного договору - п. 1.2. договору. Позивач вважав вказану умову несправедливою по відношенню до нього та незаконною. В підтвердження своєї позиції посилався на постанову Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16. Окрім того, у 8-ій колонці графіку платежів встановлено вид платежу (плата за розрахунково-касове обслуговування), що не передбачений умовами договору. Додатково позивачем було вказано, що він є військовослужбовцем, у зв`язку із чим вважає нарахування будь-яких платежів відповідачем, окрім тіла кредиту, незаконним.

Заперечуючи повністю проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що позивач був ознайомлений з умовами кредитного договору, своїм підписом засвідчив свою згоду на запропоновані умови.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

11.02.2021 ухвалою судді справа прийнята до провадження.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення сторін, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

20.05.2021 ухвалено рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

27.08.2020 між сторонами було укладено кредитний договір № 7619 (далі кредитний договір).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору, за цим договором банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі цілі, а клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором.

Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що сума кредиту складає 150 080,00 грн., строк кредитування - 36 місяців, кінцева дата повернення кредиту 27.08.2023. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає з 27.08.2020 по 26.06.2021 - 3 % від суми кредиту, з 27.06.2021 по 26.03.2020 - 2,5 % від суми кредиту, з 27.03.2022 по 26.12.2022 - 1,5 % від суми кредиту, з 27.12.2022 по 27.08.2023 - 0,925 від суми кредиту. Крім того, встановлено процентну ставку за користування кредитом.

Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки. Сума страхового платежу - 10 080,00 грн.

У відповідності до графіку платежів - п. 4 кредитного договору, передбачено, що комісія за надання кредиту складає 0, 00 грн., тоді як розрахунково-касове обслуговування, що відноситься до додаткових та супутніх послуг, складає 107 044, 56 грн.

У відповідності до перерахованого графіку погашення станом на 10.02.2021 вбачається, що позивачем на виконання умов кредитного договору було сплачено комісію у розмірі 22 512, 00 грн. з 107 044, 56 грн.

У відповідності до паспорту споживчого кредиту, підписаного позивачем, сума кредиту складає 150 080, 00 грн., встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту за відповідні періоди у відповідних розмірах, плата за страхування - 10 080, 00 грн., загальні витрати за кредитом - 117 127,23 грн., орієнтовна загальна вартість за весь строк користування кредитом складає 257 127, 23 грн.

Отже, факт укладання договору та ознайомлення з його умовами сторонами не заперечується.

Ознайомившись з умовами кредитування та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач підписав кредитний договір не надавши відповідних зауважень або виправлень, чим висловив своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

За положеннями статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень Цивільного кодексу України, зокрема ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приписами ч. 1 статті 215 ЦК України регламентовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

З 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка набрала чинності на момент укладення оспорюваного кредитного договору), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, на момент укладення позивачем вищевказаного кредитного договору набрали чинності Закон України «Про споживче кредитування» та відповідні зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких не забороняється встановлення комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця.

Необхідно зазначити, що позивач, заявляючи вимогу про визнання недійсними оспорюваних умов кредитного договору в частині встановлення банком плати за обслуговування кредиту - комісії, посилається на постанову Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16, яка була прийнята з урахуванням Правил надання банками України інформації споживачу про кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168. Проте, даний нормативно-правовий акт втратив свою чинність на підставі Постанови Правління Національного банку України від 08.06.2017 року № 49 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».

З 10.06.2017 набули чинності Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49.

Відповідно до Правил передбачено методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит.

З огляду на зазначене, суд не може застосувати вказаний позивачем правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, оскільки кредитний договір, справа щодо якого переглядалася у касаційному порядку, було укладено до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» та відповідних змін до Закону України «Про захист прав споживачів».

Приймаючи до уваги наведене, отримання банком плати за обслуговування кредитів - комісії за надання фінансового інструменту, платежів з розрахункового-касового обслуговування, не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим підстави для визнання недійсним оспорюваного позивачем договору кредиту у вказаній частині відсутні.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 467/555/19.

Крім того, посилання позивача, що він є військовослужбовцем, у зв`язку із чим вважає нарахування будь-яких платежів відповідачем, окрім тіла кредиту, незаконним суд відхиляє з огляду на відсутність жодних належних та допустимих доказів, що позивач є військовослужбовцем, що позбавляє суд перевірити доводи позивача у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (адреса місцезнаходження: у м. Київ, вул. Жилянська, 32), про визнання договору частково недійсним.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.О. Кухтін