Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Аксьонової О.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення права власності на нерухоме майно, що є спільною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом,в якому зазначає, що відповідач є власником 2/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за №171 від 04.05.2012 року бланк ВРР №097019 та витягу №11286128 від 04.05.2012 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Так як позивач з відповідачем знаходились у шлюбі на момент придбання нерухомості, позивач просить визнати за нею право власності на частку із майна, що є у спільній сумісній власності, а саме частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Сторони в судове засідання не з`явились без повідомлення причин, викликались за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки, про зміну адреси проживання суд не повідомляли, відповідач відзив на позов не подав.

Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада».

Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено доказами, що ОСОБА_2 являється власником 2/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за №171 від 04.05.2012 року бланк ВРР №097019 та витягу №11286128 від 04.05.2012 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

На час придбання вищезазначеного домоволодіння ОСОБА_2 знаходився в шлюбі з ОСОБА_1 , відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , про що в Книзі реєстрації шлюбів Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №392 від 22.08.2009 року, та відповідно до якого позивач змінила дівоче прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 народжується. Що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , зареєстрованого Шевченківським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції та зроблено відповідний актовий запис №680 від 07.06.2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до Договору купілі-продажу від 04.05.2012 року ОСОБА_6 являється власником 2/5 (дві п`ятих) частки житлового будинку АДРЕСА_1 ,з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд .

За таких обставин, оскільки спірне майно було набуте у власність під час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незважаючи на те, що право власності зареєстровано за останнім, а їх частки є рівними.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином норми сімейного законодавства, які встановлюють підстави та механізм поділу спільного майна подружжя, припускають існування факту спільної сумісної власності дружини і чоловіка в рівних частках, доки не доказано інше кимось із подружжя, а відтак обов`язок доказування щодо спростування факту спільної сумісної власності подружжя законом покладається на того з подружжя, хто це заперечує.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

За таких обставин, оскільки спірне майно було набуте у власність під час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незважаючи на те, що право власності зареєстровано за останнім, а їх частки є рівними.

Наявність правових підстав для відступу від рівності часток подружжя, визначених ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України не вбачається.

В зв`язку з цим, з огляду на відсутність доводів відповідача, які б спростовували докази надані позивачем, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4191,62 грн.

Керуючись ст..ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 273, 282, Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 328, 368, 372, 386, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 61, 63, 65-71 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку із майна, що є у спільній сумісній власності, а саме 2/5 частин будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 4191,62 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Ю.А.Галущенко