Дата документу 13.04.2021 Справа № 333/2961/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/2961/17 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
№ 22-ц/807/669/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 правонаступником якого є ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та повернення житлового приміщення у власність позивача,

ВСТАНОВИВ

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та повернення житлового приміщення у власність позивача.

В обґрунтування позову зазначав, що 22.03.2016 р. між сторонами укладено договір довічного утримання, за умовами якого відповідач зобов`язалась довічно доглядати позивача, із наданням довічного матеріального забезпечення, визначеного у розмірі, не менш ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум на 2016 рік. Однак, як вказував позивач у позові, відповідач прийнятих на себе зобов`язань належним чином не виконала.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, розірвати укладений між сторонами договір довічного утримання від 22.03.2016 р. та повернути квартири у власність позивача, визнавши за ним право власності.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року позов задоволено.

Розірвано договір довічного утримання від 22.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Повернуто квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 .

Скасовано арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019 року у справі № 333/2961/17.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1715 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції задоволено позов виходячи з встановлених фактичних обставин справи та положень закону, які регулюють спірні відносини.

Так, відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 745 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено що 22.03.2016 року між ОСОБА_2 (Відчужувач) та ОСОБА_1 (Набувач) укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 238.

За умовами п. 1. наведеного вище договору, Відчужувач ( ОСОБА_2 ) передає у власність квартиру АДРЕСА_2 , взамін чого Набувач ( ОСОБА_1 ) зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором. Загальна площа квартири 32,8 кв.м., житлова площа 17,5 кв.м.

Відповідно до п. 11. договору, Набувач зобов`язана надавати Відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). Оцінка матеріального забезпечення визначається у розмірі, не менш ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум на 2016 рік.

Пунктом 12 договору сторони визначили, що догляд (опікування), що надається відчужувачу, при необхідності, додатково буде включати в себе:

-надання побутових послуг, а саме: прибирання зазначеної квартири, прання спідньої і постільної білизни, закупівлі продуктів харчування тощо;

-забезпечення відчужувача необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами;

-надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, доглядальниць тощо);

-надання будь-якої іншої допомоги;

-вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо.

До обов`язків Набувача також входить виконання додаткових доручень Відчужувача, необхідних для забезпечення останньої належним доглядом.

Набувач зобов`язується забезпечувати Відчужувача житлом у вищезазначеній квартирі, яка їй передана за даним договором, довічно. Для проживання Відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом даного договору.

Набувач зобов`язана у разі смерті Відчужувача поховати його, оплатити ритуальні послуги та встановити надгробок.

Пунктом 15 спірного договору сторони визначили права Відчужувача: вимагати своєчасного та повного здійснення догляду від Набувача згідно з п.п. 10, 11 цього договору; вимагати розірвання договору та повернення квартири у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків за цим договором.

Крім того, пунктом 16 вказаного договору сторони обумовили обов`язки Набувача, а саме: в необхідному обсязі здійснювати надання допомоги вказаної в п.п. 10, 11 цього договору.

Відповідно до п. 24 договору, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Як вбачається з наявного в матеріалах цієї справи свідоцтва про смерть (т. 1, а.с. 129), ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 років помер Відчужувач за договором довічного утримання від 22.03.2016 р. ОСОБА_2 .

За життя все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, померлий ОСОБА_2 заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заповіту, посвідченого нотаріально 12.05.2017 р.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2018 р. у справі № 333/2961/17 судом залучено у якості правонаступника - ОСОБА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача ОСОБА_4 .

Тож звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, від 22.03.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 238 з підстав неналежного виконання Набувачем ( ОСОБА_1 ) умов спірного договору щодо утримання (догляду),Ігров за життя реалізував своє право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору.

Посилаючись на те, що Ігров не мав наміру звертатися до суду, відповідач разом з тим не оспорив, що позов підписаний особисто Ігровим як і не довела того, що Ігров за життя переїхав до іншого міста поза власною волею.

Жодних доказів протиправності поведінки ОСОБА_3 або інших осіб щодо переїзду Ігрова у інше місто, протиправне спонукання його до складення заповіту та позову, - відповідачем не надано.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з положень ч.2 ст. 651 ЦК України, якими унормовано, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Судом першої інстанції встановлено, що Пунктом 23 договору довічного утримання від 22.03.2016 р. сторони обумовили, що цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадках невиконання його умов і у разі відмови від добровільного розірвання договору сторонами - у судовому порядку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції надав оцінку доводам сторін та поясненням свідків, та врахував, що пунктом 11 договору довічного утримання від 22.03.2016 р. сторони обумовили обов`язок Набувача ( ОСОБА_1 ) довічно надавати Відчужувачу ( ОСОБА_2 ) матеріальне забезпечення у розмірі, не менш ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум на 2016 рік, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив - 1 378 грн.

Суд першої інстанції правомірно вважав недоведеним виконання Набувачем ( ОСОБА_1 ) умов п. 11 спірного договору, окрім здійснення догляду (опікування) за ОСОБА_2 , матеріального забезпечення останньому в розмірі 1 378 грн.

Відтак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков