Справа № 426/9356/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Чернишової О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції,

представника позивача адвоката Малика Д.О.,

відповідача ПП ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди землі та скасування державної реєстрації договору оренди землі, -

встановив:

У жовтні 2020 року в інтересах позивача ОСОБА_1 до суду звернувся його представник адвокат Малик Д.О. із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору оренди землі від 30.03.2010, укладеного між позивачем та ПП ОСОБА_2 , була передана в оренду земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 6,7317 га, у тому числі 6,7317 га, рілля, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області.

Вказана земельна ділянка належить позивачу згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 070788, виданого 04.11.2000 року Містківською сільською Радою народних депутатів Сватівського району Луганської області. Договір оренди землі від 30.03.2010 року, укладений між ним та ПП ОСОБА_2 був зареєстрований реєстраційною службою в Сватівському районному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 31.03.2010 року за № 73. Однак під час укладення договору оренди землі відповідач по справі не повернув оригінал укладеного договору оренди землі, вказуючи на те, що примірники договорів знаходяться на державній реєстрації. А потім згодом відповідач надавав позивачу лише копію договору оренди землі укладеного 30.03.2010 року.

Згідно п. 3.1 Договору оренди договір укладено терміном на 49 років. Відповідно до п. 4.1 Договору оренди Орендар сплачує Орендодавцю щороку орендну плату у грошовій або натуральній формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки, що становить 2022,05 грн.

Відповідно до п. 4.3 Договору оренди Орендар сплачує орендну плату протягом дії Договору не пізніше як у термін від 01 листопада до 30 грудня кожного року. З моменту укладення договору по теперішній час позивач кошти в рахунок оренди не отримував.

Таким чином, за період з 01.01.2017 по 01.01.2019 року у ПП ОСОБА_2 утворилась заборгованість перед позивачем зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, яка станом на дату подачі позову не сплачена в сумі 2022,05*3=6066,15 грн. Жодних дій, направлених на погашення заборгованості з орендної плати відповідач не здійснив.

Оскільки ПП «Колмик Людмила Петрівна» не сплатило позивачу вчасно оренду плату з 2017 по 2019 рік, відповідно до п. 4.7 Договору оренди у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, а саме не пізніше як у термін до 30 грудня кожного року, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Ухилення орендаря від виконання своїх обов`язків за договором оренди землі позбавляє позивача як власника земельної ділянки отримувати плату за користування майном позивача, що є суттєвим порушенням умов договору та прав позивача, носить систематичний характер (вчинений 2 і більше разів) і є підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Просить суд стягнути з ПП «Колмик Людмили Петрівни» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати з 2017 по 2019 рік в сумі 6066,15 грн; розірвати договір оренди від 30.03.2010 року, укладений між позивачем та з ПП «Колмик Людмилою Петрівною», зареєстрований реєстраційною службою в Сватівському районному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 31.03.2010 року за № 73; скасувати запис про реєстрацію речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений на підставі договору оренди землі від 30.03.2010 року, укладеного між позивачем та з ПП « ОСОБА_2 », зареєстрований службою в Сватівському районному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 31.03.2010 року за № 73.

У своєму відзиві на позовну заяву від 18 листопада 2020 року, відповідач позовні вимоги позивача не визнала, вважає їх безпідставними та не заснованими на нормах закону і договору оренди землі. На підтвердження виконання своїх обов`язків за умовами Договору оренди надає заяву, написану власноручно ОСОБА_1 від 2.04.2010; розписку, написану власноручно ОСОБА_1 від 1.12.2009, заяву від 02.04.2010, завірену нотаріально. Вважає, що свої зобов`язання по Договору оренди вона виконала, в зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.32-36).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Пояснив, що має земельний пай, який належить йому на праві власності, він уклав договір оренди землі з відповідачем та в рахунок орендної плати жодного разу не отримував грошових коштів.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Малик Д.О. на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Вказані заяви та розписки, надані відповідачем начеб-то на підтвердження отримання позивачем орендної плати суд не може взяти до уваги, оскільки вказані розписка та заяви написані на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 , а Договір оренди землі укладений з ФОП ОСОБА_2 . Просить задовольнити позов.

Відповідач позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позивачу орендна плата виплачувалась наперед і сума виплат перевищувала суму вказану у договорі. Порушень умов договору з її боку не було. На підтвердження отримання ОСОБА_1 сум орендної плати надала в матеріали справи нотаріально завірені заяву про виплату позивачу грошових коштів в рахунок орендної плати, розписку про отримання позивачем грошових коштів в розмірі 50000 грн, та заяву про отримання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 60000 грн. Виплата орендної плати наперед передбачена Договором оренди землі. Зауважила, що вона вправі укладати договір оренди землі як фізична особа, що не суперечить законодавству України.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 6,7317 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, пай № НОМЕР_1 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії І ЛГ № 070788, виданого на підставі рішення 4 сесії 24 скликання від 15.10.02 р. (а.с.13-14).

30 березня 2010 року між ОСОБА_3 (Орендодавець) та ОСОБА_4 (Орендар) був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 49 років, який 31 березня 2010 року зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК за № 73 (а.с.9-12).

Пунктом 4.1 Договору, сторони погодили що, за користування вказаною в Договорі земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки в сумі 2022,05 грн.

Пунктом 9.5 Договору передбачено, що Орендодавець має право на одноразове отримання всіх орендних платежів в грошовій формі за весь період дії договору оренди землі.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, відповідно до приписів ст. 14 Закону України " Про оренду землі".

Згідно ст. 15 Закону України, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно зі ст. ст. 21, 24 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому, фундаментальне значення, крім ознаки "систематичність", має значення саме несплата орендної плати.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року в справа № 484/3687/16.

Відповідно до пункту 4.3 Договору, орендар ОСОБА_2 повинна сплачувати орендну плату протягом терміну дії Договору не пізніше як у термін від 01 листопада до 30 грудня кожного року.

Згідно п. 12.3 Договору оренди передбачено, що його дія припиняється шляхом розірвання лише у разі: взаємної згоди сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок не виконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже у разі систематичної несплати орендної плати, договір може бути достроково розірваний за рішенням суду.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, як на підставу розірвання договору оренди, посилається на систематичну несплату відповідачем орендної плати за 2017-2019 роки.

Ухвалою суду було витребувано у відповідача копії відомостей про нарахування та виплату орендної плати ОСОБА_1 за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки.

Однак, в судовому засіданні відповідач повідомила, що на підтвердження виплати орендної плати позивачу у повному обсязі за всі роки користування земельною ділянкою нею були здійснені два платежі в сумі 50000 грн та 60000 грн, про що свідчать розписка та заяви ОСОБА_1 , які нею надані в матеріали справи, а тому такі відомості у неї відсутні.

Вказане повністю узгоджується і з поведінкою позивача щодо його бездіяльності з приводу того, що позивач не звертався до відповідача з пропозиціями про внесення змін до договору оренди землі в частині перегляду розміру орендної плати або вимогами про виплату заборгованості з орендної плати, що також підтверджується відсутністю в матеріалах даної цивільної справи належних та допустимих письмових доказів.

В матеріали справи представником позивача надано лише копію адвокатського запиту до відповідача, який він додав до клопотання про витребування доказів, про те, що йому необхідна інформація та завірені копії договору оренди землі, укладеного між ПП «Колмик Людмилою Петрівною» та копії відомостей про нарахування та виплату орендної плати.

Судом було встановлено, що сплата орендної плати проводилась відповідачем наперед та у більшому, ніж передбачено Договором, розмірі та не суперечить умовам договору, навпаки, така можливість отримання всіх орендних платежів в грошовій формі за весь період дії договору прямо передбачена самим Договором (п. 9.5 Договору).

Така умова Договору оренди відповідає діючим нормам цивільного законодавства України та узгоджується із ст. 531 ЦК України, згідно якої боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Тобто, твердження позивача та його представника, що відповідачем не виконувався обов`язок щодо сплати орендної плати спростовується матеріалами справи.

Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що розписка та заяви ОСОБА_1 не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони написані на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 , а не ФОП « ОСОБА_2 », оскільки Договір оренди землі укладено саме з ФОП « ОСОБА_2 » при цьому не спростовуючи самого факту написання ОСОБА_1 таких заяв.

В матеріали справи надана копія Договору оренди землі від 30 березня 2010 року, в якому зазначено, що він укладений між власником земельної ділянки ОСОБА_1 (Орендодавцем) та ОСОБА_2 (Орендарем). В реквізитах сторін вказаного Договору Орендарем зазначена: ОСОБА_2 , із зазначенням її паспортних даних та зазначенням серії, дати та номеру свідоцтва про реєстрацію її як фізичної особи підприємця (а.с.9-12).

Також, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку орендарем зазначена ОСОБА_2 , а не ПП чи ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

З приводу зазначеного, суд зазначає, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права у відповідності до вимог ст. 51 ЦПК України звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача повинна виходити від позивача.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Крім того, із пункту 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц також витікає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача

Із зазначених вище норм законодавства витікає, що суд позбавлений можливості самостійно залучати належного відповідача, так як це є правом тільки позивача.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Відтак, враховуючи викладене, з урахуванням того, що ПП ОСОБА_2 є, на думку суду, неналежним відповідачем, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 76-78, 81, 141, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди землі та скасування державної реєстрації договору оренди землі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 травня 2021 року.

Суддя Ю.В.Крива