Номер провадження: 22-ц/813/5087/21
Номер справи місцевого суду: 2/1519/7071/11
Головуючий у першій інстанції Буран О.М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді - Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2011 року (одноособово суддя Буран О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до сьомої Одеської державної нотаріальної контори про встановлення юридичного факту і визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

14.09.2011 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до сьомої Одеської державної нотаріальної контори (далі-Нотконтора) про поновлення строку для прийняття спадщини, і, уточнивши позов просила: встановити факт проживання однією родиною із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю у 2 місяці з моменту набуття чинності рішенням суду.

Позов обґрунтовано наступним.

З 2000 року позивачка проживала разом із ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , знаходячись з ним у фактичних шлюбних відносинах. Вони разом із ОСОБА_2 користувались вказаною квартирою, вели сумісне господарство, сплачували комунальні послуги і підтримували квартиру у належному стані. Після смерті ОСОБА_2 позивачка продовжує проживати у квартирі. Вказаний факт підтверджується актом від 13.07.2011 року, складеним членами комісії дільниці №1 КП «ЖКС «Черьомушки», довідкою-випискою з домової книги від 13.07.2011 року та актом, складеним зі слів сусідів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

У судовому засіданні 04.10.2011 року представник позивачки позов підтримав.

Заочним рішенням Малиновського районного суду від 04.10.2011 року позов задоволений. Суд: встановив факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 на момент смерті ОСОБА_2 , тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнав ОСОБА_1 спадкоємцем 4 черги спадкування за законом майна ОСОБА_2 і визначив ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 2 місяці з моменту набуття чинності рішення.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Одеська міська рада (далі-ОМР), яка не була стороною у справі, не погодилась із рішенням суду, в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення її права у порядку відумерлості спадщини, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника ОМР зазначає:

Ухвалюючи рішення, суд вирішив питання про права та обов`язки територіальної громади м. Одеси в особі ОМР, а саме, суд встановив факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також визнав ОСОБА_7 спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом щодо майна померлого ОСОБА_5 , до складу якої входить нерухоме майно, право на яке, відповідно до вимог ст. 1277 ЦК України, зобов`язана була заявити ОМР у разі залучення її до розгляду справи в якості належного відповідача або співвідповідача.

Незаконність та необґрунтованість рішення полягає у неправильному застосуванні судом норм матеріального права (ч. 1 ст. 29, ст. ст. 1264, 1277 ЦК України; ст. 3 СК України; ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), крім того, судом порушенні норми процесуального права (ст. ст. 6, 213, 215, 235 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом), суд також неправильно встановив обставин, які мають значення для справи.

Суд не роз`яснив позивачці право на заміну неналежно відповідача належним або залучення до участі у розгляді справи у якості співвідповідача ОМР.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 12/2 ЦК, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Згідно із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в листі № 24/753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належними відповідачами в подібних категоріях справ є спадкоємці, які прийняли спадщину або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Територіальна громада м. Одеси є універсальним правонаступником відумерлого нерухомого майна, яке розташоване у м. Одесі, при цьому на ОМР законодавством покладено обов`язок у судовому порядку визнання цієї спадщини відумерлою при наявності умов і підстав, визначених ст. 1277 ЦК України, що дає підстави стверджувати, що справа про визнання права власності у порядку спадкування за законом, у разі відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом, повинна розглядатися за обов`язковою участю ОМР.

Якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення з позовом).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті З ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з позовом) суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме: про необхідність залучення Одеської міської ради до участі у справі як відповідача із належним оформленням цієї процесуальної дії згідно зі ст. 33 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення з позовом).

В матеріалах справи відсутні належні докази спільного проживання однією сім`єю понад п`яти років до часу відкриття спадщини, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат та факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем понад п`яти років однією сім`єю до часу відкриття спадщини.

Пленумом Верховного Суду України в п. 21 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до роз`яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, також передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Судом не досліджувався паспорт ОСОБА_1 на предмет наявності/відсутності у її паспорті відмітки про реєстрацію її місця проживання за адресою спадкодавця, довідки житлово- експлуатаційної організації про спільне проживання позивачки зі спадкодавцем, матеріли справи також не містять.

Акт від 13.07.2011 року, складений та підписаний нібито членами комісії дільниці № 1 КП ЖКС «Черьомушки», та заяви, нібито підписані сусідами ОСОБА_8 і ОСОБА_4 , які нібито підтверджують проживання ОСОБА_9 у квартирі спадкодавця та ведення сумісного господарства разом із ОСОБА_10 , не є належним та допустимим доказом постійного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Письмові пояснення вказаних осіб отримані не за процедурою допиту свідків (ст.184 ЦПК в редакції, чинній на час звернення з позовом) і тому не можуть використовуватись як засіб доказування (абзац другий пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Заяви нібито сусідів спадкодавця завірені керівником дільниці № 1 КП ЖКС «Черьомушки» не є письмовими доказами, у розумінні ст. 64 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з позовом), оскільки письмові пояснення свідків приймаються судом і можуть бути використані як письмові докази тільки у разі, якщо вони мають значення для справи і допит свідків є неможливим (абзац другий пункт 27 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України).

Позивачка не стала членом сім`ї ОСОБА_11 , у розумінні ст. 3 СК України та не вселилася до квартири, у встановленому законом порядку, що спростовує факт проживання однієї сім`єю позивачки ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_10 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_3 .

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка ОСОБА_1 і відповідач Нотконтора не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який був власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.3,17).

За повідомленням Нотконтори від 03.08.2011 року, після смерті ОСОБА_2 з приводу прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався до нотаріальної контори (а.с.7).

Листом від 27.09.2011 року Нотконтора роз`яснила позивачці право на звернення до суду щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.10).

При обстеженні квартири АДРЕСА_1 , станом на липень 2011 року, у квартирі проживала позивачка ОСОБА_1 (а.с.18,19).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

У провадженні СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУ ГП в Одеській області з 2013 року перебувало кримінальне провадження №0001362 від 06.03.2013 року за ознаками ч.1 ст. 190 КК України (шахрайське заволодіння квартирою за адресою АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 13.08.2018 року по справі №521/11212/18, ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України із призначенням їй покарання. Вироком суду встановлено, що ОСОБА_1 , за пропозицією невстановленої особи погодилась заволодіти об`єктом нерухомого майна квартирою АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом підтвердження факту спільного проживання з власником квартири та подальшого вступу у спадщину. Невстановлена особа надала ОСОБА_1 , яка на той момент перебувала у шлюбі, акт обстеження житлових умов, довідку про склад сім`ї, заяви двох осіб із зазначенням завідомо неправдивих відомостей про її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , а також позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка у подальшому була подана до Малиновського районного суду м. Одеси. Діючи умисно, з корисливих мотивів та з умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом обману, реалізуючи обумовлений порядок дій, 04.10.2011 року ОСОБА_1 з`явилась у судове засідання, яке проходило у Малиновському районному суді м. Одеси, під час якого надала та підтримала уточнену позовну заяву, в якій просила встановити факт сумісного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 та визначити додатковий строк для прийняття спадщини, як спадкоємця четвертої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_2 . Вказаний позов був задоволений судом, про що ухвалене заочне рішення 04.10.2011 року і що потягло за собою успадкування спадщини за законом на вказану квартиру, на яку ОСОБА_1 не мала встановленого законом права. Після реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 розпорядилась незаконно успадкованим майном на власний розсуд (а.с.61-64).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.12.2018 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОМР на заочне рішення суду від 04.10.2011 року (а.с.81-83).

Постановою Верховного Суду віл 13.03.2019 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27.12.2018 року скасовано, справу передано для розгляду до суду апеляційної інстанції (а.с.109-112).

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 виходив із доведеності позовних вимог (а.с.23,24).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду зважаючи на наступне.

14.09.2011 року ОСОБА_1 звернулась із позовом про поновлення строку для прийняття спадщини, відповідачем у справі визначила Нотконтору, і, уточнивши позов просила: встановити факт проживання однією родиною із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю у 2 місяці з моменту набуття чинності рішенням суду (а.с.1.16).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. ст. 1216 ч.1, 1217 ч.1, 1223 ч.ч.1,2, 1258 ч.1, 1264 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який був власником квартири АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . За повідомленням Нотконтори від 03.08.2011 року, станом на серпень 2011 року, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , ніхто зі спадкоємців не звертався до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (ст. 1277 ч.ч.1-3 ЦК України).

Зважаючи на те, що станом на вересень 2011 року (час подачі ОСОБА_1 позову до суду про поновлення строку для прийняття спадщини), до нотаріальної контори ніхто не звертався з приводу прийняття спадищини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним відповідачем у справі за позовом ОСОБА_1 з підстав відумерлості спадщини є саме ОМР, а не Нотконтора.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ч.1 ЦПК України).

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. ст.42, 48 ЦПК України).

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Суд повинен встановити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Відповідачем слід визнавати особу, яка порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи або інтереси позивача, при цьому, особа притягається до участі у справі в якості відповідача за позовною вимогою, яка пред`являється до неї. У зв`язку з цим, неналежними відповідачами слід визнавати таких відповідачів, щодо яких судом встановлено, що вони не є зобов`язаними особами за вимогою позивача.

Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ст. 1 ч.1 Закону України «Про нотаріат»).

Нотконтора, у розумінні 1277 ЦК України, не є спадкоємцем у разі відумерлості спадщини.

Оскільки саме у ОМР з 2010 року виникли права на відумерлу спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Нотконтора не є належним відповідачем у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року по справі № 523/9076/16-ц, постанова Верховного суду від 07.10.2020 по справі № 705/3876/18).

Зважаючи на те, що до участі у справі не залучений належний відповідач в особі ОМР, на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції виключається залучення осіб (фізичних або юридичних) в якості відповідачів, оскільки таке залучення не передбачено нормами цивільного процесуального законодавства, колегія суддів відмовляє у позові із вказаних підстав.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника ОМР у скарзі щодо порушення прав ОМР і порушення судом норм ст. 1277 ЦК України, прийняті до уваги і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення.

Інші доводи ОМР стосовно недоведеності позовних вимог до уваги не приймаються, оскільки стосуються питань, які підлягають з`ясуванню у разі пред`явлення позову до належного відповідача.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позов пред`явлений до неналежного відповідача, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав позивачки.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (ст. ст. 376 ч.ч.1,2,3 п.4 ЦПК України).

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

ОМР не має права на відшкодування судових витрат у зв`язку з тим, що за змістом ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони, а ОМР не була стороною у справі.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1,2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2011 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до сьомої Одеської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови суду.

Повний текст постанови суду складено 30.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова